V zimě roku 1941 na zástávku Čelka uprostřed kazachské stepi dorazil vlak.
Z vagónu s vězni vystrčili strážní starého člověka.
Měl u sebe pouze dokument o vyhnanství od NKVD
na jméno Mogilevský Feodosij Nikiforovič.
Téměř rok žil jen z almužny. Umíraje hladem, padl na opuštěné cestě.
Někdo se ho ujal a odvezl jej do nemocnice.
Jakmile se probral, ačkoliv kvůli slabosti ještě sotva chodil,
začal pomáhat ostatním nemocným.
Nikoho nenapadlo, že o něj pečuje jeden z biskupů Ruské pravoslavné církve
arcibiskup Nikolaj Mogilevský.
Poprvé ho uvěznili v r. 1925.
Jméno vyšetřovatele, který vedl výslech, si arcibiskup zapsal
do zvláštního sešitu, aby se modlil za spásu jeho duše.
V tomto sešitu bylo i jméno komisaře, který zlikvidoval jeho monastýr.
Je to svědectví o milosrdném křesťanském vztahu tohoto člověka ke všem lidem.
Vladyka Nikolaj byl za svého života obdařen velikým darem lásky.
Zachovaly se mnohé jeho "synodiky". To jsou knížečky, kam se kvůli modlitbě
zapisují jména zesnulých i žijících lidí. Vladyka Nikolaj jich měl spoustu.
Zapisoval i jméno člověka, s nímž se setkal jedinkrát v životě.
V říjnu 1943 předal patriarcha Sergij Stalinovi soupis 26 biskupů,
pro něž žádal amnestii.
Všichni uvedení byli už k tomuto datu zastřeleni nebo zahynuli v táborech.
Mezi živými zůstal jen vladyka Nikolaj Mogilevský.
V květnu 1945 byl propuštěn z vyhnanství
a jmenován arcibiskupem almatským a kazachstánským.
Byla to rozlehlá eparchie plná vdov a sirotků. Žili zde v poválečné bídě
ti, kteří sem byli evakuováni z celého Ruska. Nyní k nim přišel pastýř.
Nerozděloval lidi na významné či nevýznamné, muže a ženy,
ani za staré nebo děti. Choval se stejně ke každému.
Byl vždy připraven "všem stát se vším", jak píše apoštol Pavel.
Tak široké bylo srdce toho skutečně svatého služebníka Božího.
V životě všech, kteří přišli do styku s mocnou láskou vladyky Nikolaje,
se děly zázraky. Navraceli se ti, kteří zmizeli beze stop,
uzdravovali se nemocní, zoufajícím se vracela víra.
Když zemřel, přišlo jej vyprovodit čtyřicet tisíc lidí.
Rakev s jeho tělem na sedm kilometrů vzdálený hřbitov
nesli věřící na rukách.
Na jubilejním sněmu v r. 2000 byl
metropolita Nikolaj Almatský a Kazachstánský
připočten ke sboru svatých novomučedníků a vyznavačů ruských.
Z kázání sv. Nikolaje Mogilevského.
Když věříme, platíme za víru a přinášíme dary.
Co je to však za dary, které si víra žádá?
Jsou to prosté dary. Je to schopnost odpouštět a milovat.
V tom je Kristus. Zázraky se dějí tam, kde je ochota odpustit a milovat.
(Svt. Nikolaj)