České titulky k pravoslavným filmům: www.pravoslavi.cz/filmy
Pane Ježíši Kriste, Synu Boží, smiluj se nade mnou, hříšným.
O S T R O V
Druhá světová válka 1942
Tady. Napij se čaje.
Rychle, rychle!
Jdeme, jdeme, pohyb!
Dělejte! Prohledejte loď!
Tady nikdo není! Co teď?
Nestřílejte!
Nestřílejte, vzdávám se!
Nestřílejte!
-Kde je tvůj kapitán? -Co?
Cože?
-Kde je tvůj kapitán?
-Já nerozumět! Nerozu... Nerozumím!
Nebijte mě! Nemlaťte mě!
Nebijte mě, rozuměl jsem, rozuměl jsem! Tady je! Tady!
Rozuměl jsem, nebijte mě! Já vám ukážu, kde je!
Ukážu! Tady je! Tady!
Tichone! Tichone! Vylez!
Vylez!
Tohle je on.
-Kolik? 20 minut.
Nejsou k ničemu. Zastřelit!
Odjistit!
-Ne! Ne! Nezabíjejte mě, prosím!
Vstávej!
Nezabíjejte mě! Nezabíjejte! To není nutné. Nezabíjejte mě, prosím!
Já už nebudu... Nezabíjejte mě!
Zabij ho. Ukaž, že jsi chlap.
-K čemu to?
Ukaž, že jsi chlap!
A necháme tě žít.
Neumím to... Nedokážu to.
Nechci! Neudělám to...
Nedokážu to.
Tichone... Tichone, kde jsi?
Tak co!? Odplouváte?! A já jsem živý! Šmejdi! Tichona čubky fašistický zabily!
Monastýr (klášter) 1976
Báťuško, kde je otec Anatolij?
-Ano, spí, spinká báťuška otec Anatolij. -Ale my na něj už dlouho čekáme.
-A co s tím mám dělat, když spí? -Chápu.
-Chrní. -Jak dlouho to tak ještě může trvat? Jsme unavení.
Nu, co naděláme? Já ho budit nemůžu. Čekejte dál, brzy přijde.
Měj strpení, měj strpení.
Mohla bych hovořit se starcem Anatolijem?
Ty sis tedy našla, s kým si popovídat! Raději poslouchat rádio, to je užitečnější!
-Máš nějaké trápení? -Trápení...
-Je to trápení, takové trápení... -Nu dobrá, už nebreč. Zeptám se ho.
Třeba se uvolí... Ale dnes nemá moc dobrou náladu.
-Zeptejte se ho, já nezůstanu nic dlužna. -Vezmi si to, ty huso.
-Ať to už více nevidím. -Odpusťte.
Ach tak...
...kvůli požehnání na vraždu jsi přijela?
Tady máš!, jako požehnání!
Prosím, báťuško, drahý, zeptejte se...
...jestli bych mohla dostat požehnání k potratu ... od starce.
Do pekla se chystáš? A mě tam chceš s sebou také zavléci...
Já vím, já vím...
Jenže jestli to porodím, nikdo si mě pak už nevezme.
-Kdo má zapotřebí ženu s dítětem? -Tebe si tak jako tak nikdo nevezme.
Takový je tvůj osud.
Ale bude tady děťátko... Útěcha.
Celý svůj život se budeš proklínat...
...že jsi zabila nevinné dítě.
A odkud to víte? Vy přece nejste (jasnovidný) starec.
Možná, že i já sám... jsem zabil nějakého člověka.
Dobrá tedy, vstávej, nekleč.
Na kolenou je potřeba se k Bohu modlit, a ne přede mnou klečet.
Bude to chlapec... Zlatíčko!
Jdi už odsud, padej z mého ostrova!
Kšá, pryč odtud!
Pane, smiluj se...
Ach...
Sláva tobě, Bože náš.
Sláva tobě.
Sláva Otci i Synu i Svatému Duchu, nyní i vždycky, až na věky věkův. Amen.
Blahosloven Bůh náš, vždycky, nyní i příště, až na věky věkův. Amen.
Sláva tobě, Bože náš, sláva tobě.
-Sláva tobě, Bože náš, sláva tobě. -Sláva Otci i Synu i Svatému Duchu,
nyní i vždycky, až na věky věkův. Amen.
Přesvatá Trojice, smiluj se nad námi. Pane, očisť hříchy naše.
-Vládce, odpusť přestoupení naše. Svatý, navštiv a zhoj nemoci naše pro jméno své...
Rozpomeň se, Hospodine...
...na duši zesnulého služebníka svého, nevinně zabitého vojáka Tichona.
Odpusť mu všechna provinění úmyslná i neúmyslná.
A daruj mu Království nebeské a účastenství věčných tvých blah
a rozkoš nekonečného blaženého života tvého.
V pokoji k Hospodinu modleme se.
Za pokoj shůry a za spásu duší našich k Hospodinu modleme se...
Pane Ježíši Kriste, Synu Boží, smiluj se nade mnou hříšným.
Pane, neopouštěj mne, Hospodine...
Bože, neopouštěj mne, pomoz mi, Pane...
Vyveď ze žaláře duši mou, Hospodine, Pane, Bože můj...
Bože, neopouštěj mne hříšného...
Pane, smiluj se, Hospodine...
Smiluj se nade mnou Bože, podle velikého milosrdenství svého...
...a podle množství slitování svých očisti nepravost mou...
...a stanu se bělejším než sníh...
...sluchu mému radost a veselí dáš
a zaradují se kosti ponížené...
Odvrať obličej svůj od hříchů mých
a očisť všechny nepravosti mé.
Srdce čisté stvoř ve mně, Bože,
a ducha pravého obnov v nitru mém.
Neodvrhuj mne od tváře své a Ducha tvého Svatého neodnímej ode mne.
(Žalm 50./51.)
Ó, Hospodine...
Na přímluvy svatých otců našich, Pane Ježíši Kriste, Bože náš...
-smiluj se nad námi. -Amen.
Ach, pohleď... otče Anatoliji...
Někdo ti umazal kliku sazemi.
Ó, ano. Kdo to mohl udělat? Určitě to provedli závistivci.
-Nu, je potřeba to očistit. -Hned to udělám, už jdu na to.
A mně dej také něco, abych si mohl očistit ruku.
-Nic tu nemám. -Jak to, že nemáš? Dávám ti hadry na údržbu.
Nu, nejsou tady, opravdu. Jestli chceš, jdi a sám se přesvědč.
-Je to tak, mám tam jen saze, špínu, hrozné to tam je...
Dobrá, dobrá. Ať ti toho dám kolik mohu, stejně ti to nestačí.
Jsem tu na pokyn otce našeho, představeného Filareta.
Dostal jsi od otce Filareta požehnání a budeš u něho pokojně žít.
Se svatým se sám svatým staneš.
Nechápu, o čem to mluvíš.
Otec Filaret ti projevuje laskavost a zve tě přebývat v jeho komnatách,
aby se zlepšilo tvoje chátrající zdraví.
-A topit zde bude kdo?
Na toto místo je už určen poslušník (novic) Nikodim.
-Cože? Vždyť ten se bojí ohně!
-My všichni se bojíme ohně pekelného.
Poslyš, báťuško, otče Jobe...
Požehnej, a já zůstanu tady, už jsem si tu zvykl, všechno tu znám...
-Pohleď, je zima, sníh, je potřeba topit. -Slyšel jsi vůbec, co jsem ti říkal?
-Ano. -Otec Filaret ti projevuje laskavost.
Poslyš...
Vždyť ty jsi vzdělaný?
Kdybych nebyl, neudělali by mně správcem.
-A posvátné knihy jsi četl... -Četl, mnohé dokonce umím nazpaměť.
Víš... já jsem... zapomněl...
...kvůli čemu Kain bratra svého Ábela zabil.
-Ty si ze mne snad děláš srandu! A tu kliku utři lépe!
Děkuji (Spasiž tě Hospodin)...
Špíny tu má až po uši... Šašek jeden.
Puťa, puťa, puťa...
-Jaká krása. -Jej, ty mne vždycky vylekáš.
Kde ses jen naučil chodit tak potichu?
Jestli chcete, připevním si na boty podkůvky, aby mě bylo slyšet už z dálky.
Já ti připevním... Tohle je monastýr a ne konírna.
Když si všichni udělají podkůvky,
potom tu bude samé dupy-dup. Jak na dostizích.
A já si pak mám na vás sázet? Tak? Co se zas přihodilo?
Dovoluji si podat zprávu...
-...otec Anatolij... -Opět otec Anatolij? Co zas natropil?
-Tady je všechno zapsáno. -Co mi strkáš svoje čmáranice?
Tady nejsme na městském úřadu. Chceš-li něco říci, tak mluv.
A ať už to více nevidím.
Otče, já z čistého srdce... není možno déle mu trpět.
Za prvé. Tvář a ruce své si Anatolij nikdy nemyje.
Za druhé. Na bohoslužby stále chodí pozdě.
Za třetí. Neustále za ním přijíždějí lidé z pevniny. To už není monastýr, ale nějaký průchoďák.
A včera, ukázal se v chrámu - na jedné noze válenku, na druhé ponožku,
a zavyl strašným hlasem.
Otče... bratří reptají.
A ve sváteční dny, ačkoliv se bohoslužeb účastní,
na pobožnosti (molebny) však už nechodí, chová se nevhodně, odchází z chrámu.
-Za což už nejednou dostal zákaz přijít na jídlo.
No budiž, už stačí. Už se mi z tebe točí hlava.
-A ještě bych chtěl... -A kde je teď?
No, kde by měl být...
...támhle, v kotelně... Se světskými lidmi pije čaj.
A s cukrem!
-Mám ho přivést? -Není potřeba, sám za ním dojdu.
Tlumočil jsi mu moji žádost, aby zanechal práce v kotelně,
-a odebral se žít u mě v příbytku? -Tlumočil.
A co on na to?
Zeptal se mě...
...jestli vím... kvůli čemu Kain Ábela zabil?
A kvůli čemu?
-Vy mě opravdu chcete urazit. -Dobrá, dobrá, odpusť mně hříšnému.
-Běž. Já to s ním proberu sám. -Já jsem upřímný, jenom z čistého srdce...
Jdi, můj milý, jdi.
Odpusť mi.
Matko Boží, přesvatá Bohorodice...
odpusť mně, hříšnému, spasiž i ochraňuj.
Daruj mně i mým bratřím zdraví a sílu.
Ať den je radostný a bez hříchu.
Odpusť mi, přesvatá Bohorodice...
uchovej nám víru, posilni lásku...
...srdce čisté stvoř ve mně, Bože, a ducha pravého obnov v nitru mém...
Uděl, Hospodine ... odpuštění hříchů všem dříve zesnulým ve víře a v naději vzkříšení
otcům, bratřím i sestrám našim.
A učiniž památku jejich věčnou.
Jest vpravdě důstojno blahoslaviti tebe, Bohorodici,
vždy blahoslavenou a přečistou Matku Boha našeho...
Tebe nad cherubíny ctěnější a nad serafíny bez přirovnání slavnější...
Báťuško...
Báťuško, vezměte si - všechno je domácí...
Pomodlete se za mého zesnulého muže...
...nevinně zabitého v době druhé světové války.
Sedni si, matičko, napijeme se čaje. Posaď se.
Tak povídej.
Začal se mi často zjevovat ve spánku.
-A co říká? -Nic neříká.
Sténá a naříká.
Zjevně je mu těžko - tam...
-Hodně jsi ho milovala? -Ano, stále ho miluji.
Prožili jsme spolu jen půl roku... a pak ho odvedli.
A já jsem už 30 let vdovou.
No budiž. Pro takovou lásku není hříchem poprosit.
Půjdu k otci Anatoliovi a zkusím se ho zeptat.
Svatý člověk to sice není, ale hodně toho přečetl,
možná dá nějakou rozumnou radu.
Pojď sem.
Až s ním budu hovořit, otevřu dveře, a ty stůj tady a všechno uslyšíš.
Jenom stůj tiše. Tak, jdeme na to.
-Jaké je jeho jméno? -Michail.
-Jaké? -Michail.
Báťuško, otče Anatoliji...
...přišla sem vdova, prosí o modlitbu za pokoj duše
padlého vojáka Michaila.
To je ale nápad! Za živé se neslouží zádušní bohoslužba.
Jak to? Vždyť ona říká, že ve 44-tém kosti své složil na bitevním poli.
Nic tam nesložil. Byl zajat...
...po vítězství zůstal ve Francii.
Nyní je nemocný. Touží vidět svou první ženu milovanou, než umře.
Takže nic takového! Co tu ještě děláš? Jdi pryč!
Nu, slyšela jsi všechno? Říká, že za živé zádušní bohoslužby nekonáme.
Živ je tvůj muž. Teď churaví. Musíš jet do Francie.
Nemocného před smrtí utěšit a svou rukou mu oči zatlačit.
No, co koukáš? Udělej to.
Jak to, báťuško...?
-...já a do Francie? -No a co? I ve Francii žijí lidé.
Ale jak, báťuško... Je to kapitalistická země, nepustí mě tam!
Nepochybuj, jestli otec Anatolij řekl, že pustí, tak to znamená, že pustí.
Ale báťuško, jak to?, vždyť mám dům, krávu, hospodářství, prase!
Zabijačku teď máme dělat.
-Všechno prodat - do posledního. -Všechno?!
Dočista všechno.
Poslyš. Prodáš, nebudeš litovat.
Za tvého vepříka dostaneš dost peněz, jak jsem slyšel. Pěkný vepřík.
Kdybych jedl maso, sám bych jej od tebe koupil. Skutečně.
Báťuško, vy si ze mně tropíte posměch!
Máš ráda svého muže?
Tak učiň, co ti bylo uloženo.
A...
Poslyš, nemuč mě, jeď. Jo?
Pane, smiluj se, Hospodine, odpusť mi.
Na cestě mé, Bože, pomoz mi.
Jsem tak slabý na duši, též na těle jsem sláb.
A vášním hříšným otročím, lotrem jsa.
Bratře, copak tady tu podpěru,
nemůžeš postavit trochu výš? Prádlo se válí po zemi. Takhle...
Nikodime, přijď ke mně do skladu, mám tam nějaké bedny.
A jak to, že je vás tu dneska tak málo?
A ty tady - co děláš?
Chci poslat prosbu Králi nebeskému...
-...abych ještě jednu zimu přežil.
Protože bratřím by se ve zmrzlé zemi těžko kopal hrob.
Sláva Bohu, zase žertuješ. A já už myslel, že ti přeskočilo.
Vidíš, pluje.
Pluje...
Pomodli se za mne, otče Anatoliji.
To ty by ses měl modlit za mě. Mám hříchů třikrát víc než ty.
Proč říkáš takové věci?
Vždyť ty mě nemáš rád, otče Jobe.
Filaret, ten mne miluje...
Ale ty... Jen kvůli němu se snažíš.
A proč bych tě asi tak měl mít rád?
Kolem mého příbytku nikdy neprojdeš bez šaškáren.
Jindy zas kliku namažeš a všelikou lumpárnu na mě kuješ.
Copak si myslíš, že bez tvých narážek
bych nevěděl o svých hříších? No?
Dobrá, zapomeňme na to, bratře.
Odpusť mně hříšnému.
Odpusť.
-Nejsi unavený? -Netřeba, já sám.
-Dobře tedy, dobře.
-Nech mě, ponesu tě. -Není potřeba, já to zvládnu.
-Pozor, tady opatrně. -Není nutno, já sám.
-Dobře tedy, dobře.
Opatrně.
Pomozte, prosím.
Pozor na jeho nohu.
Opatrně.
Víte, on spadl ze střechy kůlny a zlomil si nohu.
Nyní mu hnisá stehenní kost.
Už mu dělali čtyři operace, není to však nic platné.
Obešli jsme všechny profesory, chirurgy...
-Mami, je mi horko.
-Horko? Teďka počkej. Strýček nám teď pomůže. Počkej.
Chirurgy jsme obcházeli, za lékaři chodili...
-Nikdo nemůže pomoci. A stehno mu hnisá... -Ano, sedni si,
jistě jsi unavená, sedni si.
-Jak se chlapec jmenuje? -Váňa. (Ivan - čili Jan)
Nyní nám strýček pomůže a pojedeme spolu.
Tak... berličky zatím dáme pryč.
Vstaň a já...
-...pohnu s tím špalkem. -Hned, hned...
-Vstaň, vstaň. -Takhle.
-Postav ho na ten špalek.
-Bolí ho to. -Neboj se, postav ho tam.
-Nebude ho to bolet?
Podpírej ho.
Ano, tak.
Ty moje sluníčko.
Váňo, já se teď budu modlit k Bohu...
...a ty také milého Boha pros, svými slovy, jak sám umíš.
-Pros Boha. -Aby se noha spravila.
On je dobrotivý... Pomůže ti.
Určitě pomůže, drahý, jistě to udělá.
Tak, můj nejdražší, jdeme na to.
Jen pokorně stůj.
Ve jménu Otce i Syna i Svatého Ducha. Amen.
Sláva tobě, Bože náš, sláva tobě.
Králi nebeský, Utěšiteli, Duchu pravdy,
jenž jsi všude přítomen a vše naplňuješ
Poklade blaha a Dárce života, přijď a usídliž se v nás
a očistiž nás od veškeré skvrny,
a spasiž, Blahý, duše naše. -Nu, popros, drahého Boha, popros.
Pomoz mi, prosím, aby noha nikdy nebolela a zahojila se.
Vládce všemohoucí, svatý Králi, jenž trestáš, ale neusmrcuješ,
posiluješ klesající, a pozdvihuješ svržené,
tělesná soužení lidí hojíš.
Modlíme se k tobě, Bože náš,
nemocného služebníka svého Jana navštiv milostí svou,
odpusť mu všeliké prohřešení úmyslné i neúmyslné.
Ó Bože, sešli s nebe léčivou sílu svou,
dotkni se těla, uhas horkost,
zkroť bolest i všelikou nemoc;
Buď lékařem služebníka svého Jana.
-Prosím, drahý Bože... -Pozdvihni ho z lože zdravého a dokonalého
a daruj ho Církvi své, aby ti sloužil a činil vůli tvou.
Neboť tobě náleží smilovati se a zachraňovat nás, Bože náš,
a tobě slávu vzdáváme,
Otci i Synu i Svatému Duchu,
nyní i vždycky, až na věky věkův. Amen.
Sláva tobě, Bože.
Pane, pomoz Váňovi... Chudáčkovi...
...uzdrav mu nožičku.
Hospodine, všemohoucí Pane...
pomoz nám, nemohoucím.
Sláva tobě, Bože
Věřím, Pane... pomoz
Nu což, Váňo... Teď už bude všechno v pořádku.
A nyní... Nyní - do toho...
-...zkusíš to sám, co? Do toho - jdi. -Má tu nohu... nemůže přece...
-To nic, to nic...
-Bolí to, že...? -Neznepokojuj se, zkus to sám.
-Opatrně. -Počkej. A jdi.
Vidíš, chodí sám.
Jsi chlapík.
Váňo, ty berle ti už teď nejsou k ničemu dobré.
Zapomeň na ně.
-Pojď sem ke mně. -Jdi k mámě.
Jdi, moje sluníčko... Můj chlapče... Můj zlatý...
-Takže my půjdeme, děkujeme Vám... -Kam chceš jít?
Musíte přenocovat v monastýru, protože my zítra s otcem Filaretem,
chlapci v chrámu dáme svaté přijímání, a již nikdy nebude chromý.
Nemohu zůstat... Musím do zaměstnání...
-A co já tu s vámi dělám? Nějakou hru si hrajeme?
-Mám už lístek... na vlak.
Co je ti dražší...
...syn, kterého jsi porodila... -Ano... -...nebo zaměstnání?
Práci také potřebuji.
Ach... jdi už, jdi mi z očí. Běž! Běž.
Ach jo...
Stůj! Zastav!
Stůj! Vrať se!
Ke břehu! Stůj!
Zastav!
Co to dělá?
Co to děláte?
Chlapče, pojď sem.
-Co vás to popadlo? -Sebe ti není líto,
-alespoň to dítě lituj, že zůstane mrzákem! -Nechte ho...
-Ó-ó, ty pitomá! -Nechte ho!
Nechte ho! Co to děláte?!
-Váňo! Váňo! -Pojď, Váňo, neboj se.
-Nechte ho... Váňo! -Neboj...
-Váňo! -Tak, a je to.
-Vyhodí mě ze zaměstnání. -Miluješ svou práci?
Miluji svou práci, velice.
Odevzdáváme projekt a polovina z nás je v práci i přes noc, aby se to stihlo.
Tam u vás praskla trubka, všechny to postříkalo vařící vodou,
a na 3 dny dali všem neplacené volno. Tak se tím netrap.
-A jak to můžete vědět? Proč si vymýšlíte?
Já nelžu. Jenže až se přesvědčíš, bude už pozdě.
Jeď, matko, jeď si. Nech nás.
-Otče Anatoliji, zase děláš skandál. -Poslyš...
-...tady... vezmi chlapce...
Ulož ho zde ke spánku.
Zítra bude otec Filaret sloužit, takže mu dáme svaté přijímání.
-Co?... A čí je ten chlapec? -Jsem unavený.
Co teď máme dělat?
-To je vaše dítě? -Ano.
Kam teď máme jít?
Ach, Bože...
No, co mám s vámi dělat... Pojďte.
Blažený muž,
kterýž nechodí na radu bezbožných...
a na cestě hříšníků nestojí,
a na zasedání zhoubců nepřišel.
Leč zákon Hospodinův jest volba jeho
a zákonem jeho poučuje se dnem i nocí.
Neboť bude jako strom zasazený u pramenů vod,
kterýž ovoce své vydává časem svým,
jehož listí neopadá, a cožkoli činiti bude, šťastně se mu povede.
Ne tak bezbožní, ne tak bude s nimi; ale budou jako popel,
který smete vítr s tváře země.
A protož nevstanou bezbožní ani na soud,
a hříšníci nevstoupí do sboru spravedlivých.
Neboť zná Hospodin cestu spravedlivých,
kdežto cesta bezbožných končí záhubou.
(Žalm 1.)
-Co tam děláš? -Čekám na tebe.
-A proč po mně házíš to ohořelé poleno?
-No, to je náhoda...
Vysmeklo se mi to z rukou, koukám, a ty zrovna jdeš.
-Chápu.
-Nic nechápeš. -Tak pojď, lez dolů.
-Nechci, mně je tady dobře. -Dostal jsem na tebe stížnosti.
Mocní povstali proti mně, a silní hledají duši mou.
A co chceš, abych s tebou udělal, nezdárníku?
Podivuhodná jsou díla tvá, Hospodine.
Říkají, že rozšiřuješ pověry a pohoršuješ bratrstvo i lid.
Vysvoboď mne od pomluv lidských.
Nevykrucuj se, zamysli se nad sebou, bratře.
Vždyť jako tvůj představený bych tě měl potrestat.
Hospodin je osvícení mé a Spasitel můj,
-koho bych se bál? -Nu, dej si na mě pozor.
Já s tebou zúčtuji, nezbedníku.
V Hospodinu mám odplatu svou a útěcha má je u Nejvyššího.
Pane, smiluj se, Hospodine, odpusť mi.
Na cestě mé, Bože, pomoz mi.
Jsem tak slabý na duši, též na těle jsem sláb.
A vášním hříšným otročím, lotrem jsa.
Chvalte jméno Hospodinovo,
chvalte služebníci Hospodinovi. Alleluja.
Blahosloven Hospodin ze Sionu, kterýž sídlí v Jerusalemě. Alleluja.
-Otec Anatolij, se zase otáčí na nesprávnou stranu.
-Obrať ho, jak má být.
Velebíme vás, velebíme vás, ctihodní otcové...
Neštěstí, bratří, požár!
Hoří, bratří! Haste! Požár!
-Vždyť ty jsi o tom požáru věděl, nezdárníku.
-To nikdo neví, jedině sám Bůh.
Pamatuješ, jak jsi mi hodil pod nohy tu ohořelou kládu? Nezapomněl jsem.
-Mnohá jsou soužení spravedlivých, otče Filarete.
-Proč jsi mi o tom neřekl přímo?
Místo toho jsi na mě oharky házel? Jsem jen obyčejný smrtelník.
Tvým znamením nerozumím.
-Zlořečí-li vám pro jméno Kristovo, Duch Boží spočine na vás.
Neuhýbej a odpověz! Jsem přece tvůj představený.
Blahoslavení jste, když vás pronásledovati budou, haněti...
...vás a všemožně nespravedlivě proklínat pro jméno mé.
Ach, mlč už... Zmlkni, zmlkni! Mlč!
Ať nezapadne slunce při hněvu vašem.
Na vaše modlitby, otče Filarete, uhasili požár.
Váš příbytek trochu shořel, ale zachránili jsme aspoň slepičku.
-A podíval jsem se... -Ano, stačí!
Kdákáš tady jako slepice.
Otče Jobe, tady nejste u sebe v kanceláři, ale v chrámě Božím!
Tady se věci světské nerozebírají.
Chrám má rád modlitbu.
-Vladyko, vladyko.... -Odpusť mi, otče Jobe, že jsem se tak přenáhlil.
Může za to váš služebník Ambrož, co se vám stará o příbytek...
-...naléval do lampy petrolej, škrtnul sirkou, petrolej byl rozlitý, vzplanulo to.
-Chápu, chápu.
Rychle to všechno opravíme...
Ach, Bože...
Řeknu ti tohle, otče Anatoliji,...
Nikdy jsem po igumenství netoužil, (igumen - představený monastýru)
celý svůj život jsem chtěl žít v pustině, přijmout askezi poustevnictví.
Myslím, že ten požár je znamením, abych začal s touto askezí.
-Co ty si o tom myslíš? -Jsem člověk neučený, nemyslím si o tom nic.
Jsem tady, abych s tebou sdílel tvůj příbytek,
než ten můj opraví po požáru. Přijmeš mě zde?
Ty jsi představený, tobě náleží rozhodovat.
-Kdepak spíš? -Tadyhle.
-Tady? Na uhlí? -Ano, přímo na uhlí.
-Jestli chceš, lehni si hned vedle. -Tak?
-Vedle? -Vedle.
A vždyť je to vlastně dobré... Spolu budeme spásu hledat, modlit se.
Myšlenkám se oddávat... O Bohu... A životě věčném.
Jenom věz, že jsem soused neklidný, mám zachvaty kašle.
A po nocích, přímo uprostřed noci,
se mi náhle zachce zpívat - zařvu a křičím.
Nevadí ti to?
Už dlouho jsem se tě chtěl otázat...
proč si počínáš tak nezbedně, při bohoslužbě se chováš nevhodně?
Podle pravidel je potřeba se modlit.
Kdyby se každý začal chovat podle svého...
jak to bude vypadat?
Co by z církve zbylo?
Otče Filarete...
-...máš pěkné boty. -Líbí se ti?
-Velice.
-Jsou pohodlné, že? -Moc pohodlné.
Jediné boty, které můžu nosit. Daroval mi je dobrotivý biskup.
Ví, že mám nemocné nohy.
A pokrývka - ta je ještě lepší. Také od biskupa?
Nikoliv, tu jsem koupil v Řecku,
když jsem s metropolitou jel na Athos.
No dobře, poďme spát.
Co to děláš, otče Anatoliji?
Knihu hříchů lidských čtu.
Hned ji dočtu - a do pece s ní.
A po hříchu je veta.
Cos to provedl, bídníku?
Chystám se zrovna přečíst druhou stránku.
Jakápak stránka? Vždyť jsou to moje boty.
I po té druhé je už veta. A je to.
Cožpak jsi nevěděl...
...že na holeních biskupských bot, je nahromaděno nejvíce hříchů?
Ty šašku jeden poblázněnej!
Proč máš zamčeno?
-Teďka budeme vymítat démony. -Jaké ještě démony?
Jakto jaké?
-Jsou všude kolem ti prokletí. -Ihned mi otevři!
-Hned... -Otevři! -Počkej, otče! Vydrž.
Démon se přece bojí dýmu! Takže je odtud vykouříme.
Takhle na ně! To jsme jim to ale...!
-Hele, kam zalezl! A ještě jeden!
-Ty sám jsi démon!
Ech, ti se ale rozmnožili... Hle, kde všude jsou... Já vám dám!
A tady ho máme! Zatracení!
Zmiz, zmiz odtud! Pryč s vámi!
-Trpte, otče, trpte. -Vždyť tady uhoříme!
-Už je skoro po všem.
-Hned je všechny rozeženeme. -Udusíme se!
-Hned je už... Počkej chviličku... -Proč jsi zavřel komín?
-Otče... -Ty mne chceš připravit o život!
-Ještě strpení... -Vzduch! -Už jen chvilku.
Běž tamhle!
Hospodine, Bože můj, zvládli jsme to.
Kouřem na ně!
Ach ty!, na toho hlavního, jsem v tom žáru zapomněl.
Tak i na něho došlo! To je on, démonek!
Ech, jak je malinkej... Ale pořádně zákeřnej!
Utopit ho! Utopit!
Tu máš!
No, co koukáš?
Jsem hrozný?
Jaký jsem, takový jsem.
Vždyť já, bratře, se na tebe nezlobím.
Jsem ti naopak vděčný, bratře.
Ano, vděčný, že jsi mne zbavil všeho zbytečného, čím jsem byl obalen.
Byl jsem totiž, je to tak, připoután k těm botám a pokrývce.
A ty jsi mne od nich vysvobodil. Tak ti děkuji.
A hlavně jsi mi ukázal, že víry... mám málo.
Skutečně jsem se totiž vyděsil -
ach, on mne umoří v té své kotelně, opravdu zahubí.
Zalekl jsem se smrti, já malověrný.
To značí, že nejsem připraven na setkání s Pánem naším.
Strachoval jsem se, že před smrtí zůstanu bez zpovědi.
Ctností je ve mně málo, zato hříchů mnoho.
Ctnosti...?
Moje ctnosti... páchnou před Hospodinem.
-Smrdí, přímo to cítím, jak smrdí. -Když to cítíš...
...budeš tím spasen.
Jedno nechápu... Proč právě já?
Proč zrovna přes mě Bůh učí lidi.
Za moje hříchy by mě totiž ani uškrtit nestačilo...
A tady mě div ne svatým učinili.
Jenže jaký já jsem svatý?
Nemám pokoj v duši.
Tichone...
Bratře můj...
Tichone Petroviči...
Ty mne přece... Ty mne slyšíš.
Tichone, ty znáš celý můj život, ty přece...
...vidíš, jak se trápím...
Já už dále nemohu... Ani žít nelze, ani umřít nemůžu.
Přijď... Ty jsi moje poslední naděje.
Malomyslním... Můj duch slábne.
Vždyť tolik let si všude nosím svůj hřích,
ani na minutu, ani na chvilku mě neopouští.
Odpustil jsi mi?
Pomodli se k Bohu...
...aby sňal to břemeno z mé duše.
Lžička klepe... Podívej.
Ano, klepe, protože jedeme.
Čaj...
Nechci tvůj čaj.
Dobře... Já si jej dám.
Proč ses na mě tak podíval, tati?
-Nedíval jsem se na tebe. -Ale ano, podíval.
Tati, ty mne moc nemiluješ, že?
-Jak jsi na to přišla? Já tě miluji, dceruško. Velice tě miluji.
Lžeš. Vůbec mě nemiluješ.
Nemůžu zde sedět...
-Nemohu zde vydržet... -Proč?
-Nechci sedět. -Dceruško, nech toho.
-Nemohu zde sedět. -Co to děláš?
-Proč to děláš? -Stále mě někde zavíráš.
-Cože? -Soudruhu admirále, tady ovoce...
-Kdo se vás prosil? -Je to má vina. Promiňte.
Myslíš si, že jsem nemocná, co?
Ale prosím tě, dceruško.
Jsi unavená a...
...potřebuješ si důkladně odpočinout. Ne?
Jenže já jsem nemocná...
Vážně nemocná.
Na přímluvy svatých otců našich Pane Ježíši Kriste, Bože náš,
smiluj se nad námi.
Amen!
-Kristus uprostřed nás. -Jest a bude.
Proč jsi mi poslal kadidlo?
-Ve středu budeme pohřbívat. -A kohopak?
Koho Bůh určil.
Ach, Bože... Co je zase?
Vlny smrti...
zaplavily mne a sítě smrti mne omotaly.
Co to říkáš...? Ach, ty...
...Opravdu se chystáš umřít?
Objednám ti rakev.
Chceš dubovou, borovicovou? Jakou chceš?
-Netřeba. Rakev je hotová. -A kde je?
-Tamhle, na zápraží... Viděls? Stojí tam bedna.
Copak ty ani umřít nemůžeš jako člověk?
Proč bychom neobjednali rakev, co?
V bedně, báťuško, v té bedně.
Taková je moje závěť. Amen.
-Co jsi to za člověka, no?
Ty ani umřít nemůžeš bez kejklí!
Všichni lidé leží v rakvích jako lidé...
Dokonce uctívané optinské starce, i ty pohřbívali v rakvích!
A tenhle? Podívejme se! Bednu s provazy by chtěl!
Kdepak, pochop, že to je pýcha, otče Anatoliji. Pýcha je to, chápej!
Pýcha, rozumíš?!
Pýcha!
Tak mě už přece miluješ, otče Jobe?
Je to tak?
Miluješ?
Vystát tě nemůžu...
...ty chrouste jeden starej.
A to se mě ptáš, proč Kain zabil Abela. Já ti to tedy řeknu.
Já jsem také chtěl, pomáhat lidem, jako ty.
Jenže moje oběti Hospodin nepřijímá.
Proč se s tebou vůbec bavím?
Počkej.
Až umřu, budeš plakat?
(Kokrhá)
Nasťo, co je to s tebou? Co to děláš?
Ty jsi jen samá zábava, otče Anatoliji.
Říkají, že se chystáš umřít, nezdárníku.
Tak už ti to donesli...
Je mi líto tě ztratit.
Poslyš, o čem jsem přemýšlel...
Udělím ti nejvyšší andělský stupeň mnišství. ("Velká schima")
A to proč...?
...žil jsem pozemským životem, vyhnul se spravedlivému soudu...
...a teď bych měl své hříchy zapírat?
-Ne, zapomeň na to. Už ani slovo o tom. -O čem to vlastně mluvíš?
O čem? O hříchu. Hříchy mě pálí, celou duši přímo sežehly.
Zase mluvíš v hádankách, bratře.
Není takový hřích, který by Bůh nemohl odpustit,
protože pro Něho není nic nemožné.
(Kvoká.)
Nu, to už stačí.
To nic, nic se neděje. Tys nepřijela sama, viď?
-Můj táta... tamhle. -A jméno?
-Nasťa.
-Ale ne tvoje, tvému otci jak říkají?
Tichon Petrovič. Je to admirál.
-Admirál?
To jsem rád, že je admirál.
Jdi, jdi se projít. Já se vrátím.
Brej-den.
Omlouvám se. Je to moje dcera, je ... nemocná.
Je vám něco?
Potřebujete pomoc? Mám někoho zavolat?
-Ale ne, to mi v duši andělé zpívají. -Promiňte...
Moje dcera není při rozumu....
Lékaři se na ni dívali. Do Moskvy jsem ji vozil.
Nic jí nepomáhá.
Říká se, že tady u vás v monastýru, žije (svatý) starec...
Jestli ten už nepomůže... Nevím, co si počít.
-Jak dlouho to je, co se jí to stalo? -Od té doby, kdy její muž zahynul.
Čtyři roky a šest měsíců...
...v Barentsově moři v ponorce.
Řekněte, ten váš starec, léčí...
...i choromyslné?
-Ona není blázen. -A co tedy s ní je?
Je posedlá.
-Démon je v ní a mučí ji. -To přece zní nějak divoce, Odpusťte.
-A jak to víte? -Znám se s ním osobně.
S kým?
S tím démonem přece.
Nasťo, dcerko, kde jsi?
Nasťo, Nastěnko, pojď, jdeme odsud.
Jdeme, jdeme, jdeme.
Puťa, puťa, puťa...
-Puťa, puťa, puťa. -Nasťo, stůj, kam jdeš? Nasťo!
-Puťa, puťa... -Nasťo! Nasťo!
To je ono.
Ach...
Puťa, puťa.
-Nu, vylez ven, už jsme na místě. -Ne.
-Já s vámi nepůjdu.
-Musíš, musíš, moje milá. -Ale ne, kdepak. Jsem unavená.
Vy jděte, ale já si tu posedím.
Ne, já s vámi nepůjdu. Nepůjdu.
Jaký jste odporný člověk.
I váš ostrov je hnusný.
Já s vámi nepůjdu.
-Musíš. -Ne, nepůjdu. -Co naděláš, musíš. Neboj se.
-Ne, já s vámi nepůjdu. -Všechno bude dobré, pojďme.
-Já nechci. -Máš to marné.
Ne, já nechci.
Ve jménu Otce i Syna i Svatého Ducha. Amen.
Pane Ježíši Kriste, Synu Boží, nechť bude ve všem svatá vůle tvá.
Ať povstane Bůh, a rozptýleni budou nepřátelé Jeho,
a utekou před tváří Jeho ti, kdo Jej nenávidí,
jako se rozplývá dým, tak ať se rozplynou;
jako roztává vosk od ohně, tak ať zahubeni jsou démoni od tváře těch, kdo Boha milují
a žehnají se znamením kříže a radostně praví:
Buď pozdraven, nejuctívanější životodárný kříži Páně,
vyhánějící démony mocí na tobě ukřižovaného Pána našeho Ježíše Krista,
který do pekla sestoupil a přemohl moc ďáblovu,
a daroval nám tebe, svůj ctihodný kříž, k vyhánění všech nepřátel.
Ó přečestný a životodárný kříži Páně,
pomáhej mi se svatou Paní, Bohorodicí Pannou, i se všemi svatými. Amen.
Sláva tobě, Bože.
Hospodine, Bože, pomoz nám nemohoucím. Amen.
Tak, a je to.
No tak.
Nu což, nyní už je všechno dobré.
Poplač si, poplač. To nic. Poplač si.
Děkuji vám... Promiňte, odpusťte, nevím, jak vám poděkovat.
Nasťa není k poznání...
-...celá září. -Za to musíme děkovat Bohu.
Teď zajděte do chrámu, tam je potřeba, aby Nasťu vyzpovídali, dali jí svaté přijímání, a pak už bude všechno dobré.
A co vy, nepřejete si také vyzpovídat se?
Cože?, nerozumím Vám, promiňte.
Pojďme, hned Vám vše objasním.
Pojďme, pojďme.
Neboj se přece, admirále...
...tady nebude kádrová prověrka.
Já osobně se nikoho nebojím.
Už jsem jsi prožil svoje.
Opravdu nechápu, k čemu jsem vám zapotřebí.
Ve 42-ém jsem byl zajat. Byl jsem ještě mladíček.
Němci mi...
...nabídli život za to, když, zastřelím svého spoluvojáka.
-A kde jste sloužil? -Tady jsem sloužil, na severní flotile.
-A jak se jmenoval ten soudruh? -To si nepamatuji.
Měl vyšší hodnost než já. Byl velitelem lodě. Řídil ten šíf.
A proč se mě nezeptáš, zdali jsem ho zastřelil?
-No tak tedy... Zastřelil jsi ho? -Zastřelil.
Jenže teď nevím, jak s tím mám žít.
Ani já nevím.
A proč mi o tom vyprávíš?
Jsem už starý.
S takovým hříchem se hrozně umírá. Mám strach.
Tak se neboj. Můžeš umřít v pokoji... báťuško.
Znal jsem toho námořníka...
...ukázalo se, že přežil.
Ty jsi mu tenkrát...
...jen postřelil ruku.
Došlo k výbuchu ... chytil se prkna z paluby...
A ráno ho našli jeho vojáci...
Odpusť mi.
Odpusť mi všechno. Ano?
Už jsem dávno odpustil.
Myslel jsem už, že nejsi mezi živými.
Myslel jsem, že jsi tenkrát spolu s tou lodí...
Tichone... Jdi v pokoji.
Bůh s tebou.
Ták, tady... Držím.
Tak... Děkuji vám, bratři.
Je to dobrá práce. Nejdříve jsme to vzali jemným smirkem, a pak jsme to svrchu přetáhli lakem.
Je to jako část nábytku. Mohl bys to postavit do obýváku místo kredence. No - líbí se ti?
Co jsi to zas udělal? Potřeboval jsem rakev a ne kredenc.
Já se pro tebe snažím... Chtěl jsem to nejlepší.
A tobě se to přesto nelíbí.
Jestli tedy chceš, přinesu rašpli a hned to poškrábu. Nebo to zamažu tvým uhlím.
Jen mi řekni, co vlastně chceš! Já pro tebe udělám všechno, otče Anatoliji!
Poslyš, báťuško, otče Jobe, odpusť mi, starému hlupáku, ano?
-Za ty saze odpusť, i za Kaina, za tenhle kredenc, Bůh s ním. -Dobrá, dobrá.
-Odpusť, pro Krista. -Zapomeňme vše, co se stalo.
-I ty mi odpusť. -Byl jsem k tobě nespravedlivý.
I ty mi promiň, pro Krista, odpusť otče.
Ať ti Bůh odpustí.
Sláva tobě, Bože.
Hle... dívej, koukni, tady vezmu uhlí a...
Dívej, jak to bude vypadat, pohleď. Já hned, v okamžiku... Všechno to setřu...
Koukni, jak... bude to jak si přeješ, dívej. Otče Anatoliji!
Otč... Otče Anatoliji?!
Otče Jobe, pomoz mi.
Tak, dobře.
A nyní jdi, pověz otci Filaretovi...
...že služebník Boží Anatolij... zesnul.
Jak? Jen tak?
Otče Anatoliji... ...nebojíte se umírání?
Umírání... Umřít to není hrozné
Hrozné bude stanout před Bohem. Za hříchy se zodpovídat.
A jak mám žít já?
Všichni jsme hříšníci. Žij, jak žiješ.
Jenom neudělej žádný velký hřích.
Tak dobře. Dost už jsme toho namluvili. Stačí. Jdi už.
Běž, můj milý, běž.
Jdi s Pánem Bohem.
Hospodine... Přijmi hříšnou duši mou.
České titulky (v. 2.1): čeští pravoslavní křesťané z Vysočiny
www.pravoslavi.cz
Pravoslavné filmy ke stažení www.pravoslavi.cz/filmy
Bůh s vámi!