Otitulkoval Jaroslav. (Kvalita titulků jen pro zběžné seznámení se s obsahem pořadu)
SRBOVÉ - NÁROD, KTERÝ MIZÍ
Zhřešili jsme a litovali toho. Rouhali se Bohu, byli jsme potrestáni
Poskvrnili jsme se každým možným prohřeškem,
koupeme se ve své krvi a slzách.
Pošlapali jsme vše, co předkům bylo svaté, proto jsme sami byli pošlapáni.
Měli jsme vzdělání bez víry, politiky bez poctivosti, armádu bez vlastenectví, stát bez Božího požehnání.
Z toho vyvěrá to zpustošení vzdělání, politiky, armády a státu.
Snažili jsme se nebýt sami, což je důvod, proč nás cizinci obklopili svou tmou.
Po desetiletí jsme zesměšňovali naše předky pro jejich lásku ke Království nebeskému,
kvůli ožebračenému pozemskému království jsme ztratili vše.
Jak jsme poměřovali Boha a naše předky, tak nám je odměřeno.
Pravdivá a šokující jsou tato slova sv. vladyky Nikolaje Velimiroviče,
který je použil k vykreslení celé naší chudoby a tmy mnoha desetiletí srbské samostatnosti.
Ale i to je důvod a úkol, a mnohem více než to.
Vyjevil nám, jaký je prvotní příčina našeho pozemského utrpení a bezcílného putování, na které jsme se vydali
v domnění, že je to správná cesta. To nás přivedlo až na konečnou hranici, k okraji propasti.
Zde stojí otázka, zda bychom se neměli s odvahou rozhodnout pro návrat, abychom byli ušetřeni naprostého úpadku.
Všechna naše bída a neštěstí spočívá v tom, že jsme opuštili Boha,
v popření Božího Slova, které je jediným pramenem života a všeho ostatního,
co člověk v životě může získat.
Jsme na útěku od jediného požehnaného způsobu bytí,
od života v požehnané jednotě s Bohem a se sebou samým,
od života v Církvi Kristově.
Svatý prorok Mojžíš měl od Boha zjevení, které předal lidskému rodu -
jsou to přikázání života, která jsme navěky opustili. Mezi tím, co náš nebeský Otec řekl,
je přikázání o rození dětí: Milujte se a množte se, naplňte Zemi a podmaňte si ji.
Náš srbský národ se chová, jako by neslyšel tato Stvořitelova slova!
Důsledky jsou více než děsivé.
Životní prostor srbského národa se za poslední dvě desetiletí drasticky zmenšil.
Srbský národ je v úpadku, zmatený, ustrašený, nejistý a ustaraný.
Stárne a vymírá.
Mládeže v Srbsku stále více ubývá,
dětský hluk je stále tišší, stařecký dech seniorů je slyšet stále hlasitěji.
Při sociálním plánování jsou všechny viditelné činnosti spojované s nejstarší v populací,
všechny neviditelné jsou propojeny s další generací.
Na ekonomickém a politickém trhu dostávají staří lidé více prostoru,
stávají se stále dominantnějším subjektem, politické strany při formování vlády učinily z penzistů
rozhodující téma. S MMF se vede více hovorů o penzijních fondech než o rozpočtu na vědu.
Dávky pro seniory mají větší prioritu než pobídky k porodu,
věk odchodu do důchodu se stále zvyšuje stejně jako zaměstnanost v seznamech státní služby.
Srbsko je dnes zemí starých lidí.
Podle demografie je zde více obyvatel starších 65 let než dětí pod 15 let.
Srbsko se ročně zmenšuje o 20.000 obyvatel, což je velikost např. města Ivanjica nebo Čuprija.
Tímto tempem bude mít Srbsko v roce 2030 o 700 tisíc obyvatel méně.
Hrozný rytmus vylidňování ničí Srbsko a srbský národ.
Srbsko je na Balkáně první zemí v úmrtnosti a poslední v porodnosti.
V porovnání se statistikou jiných balkánských národů to vypadá takto:
Za celé století, od počátku 20. století až doposavad, se turecký národ rozmnožil o 400%,
albánský o 700%, Rumunů je více o 45%, Bulharů o 38% a Řeků o 35%.
Jediný národ, který se nerozmnožuje, ale vymírá, je srbský národ.
Průměrná rodina v Srbsku čítá tři členy. Na každé manželství v Srbsku přijde 0,88 dítěte.
Ani jedno celé dítě!
Zatímco průměrný věk dožití v zemích EU je téměř 79 let,
Srbové se dožívají v průměru 73 až 74 let. Na vzestupu jsou kardiovaskulární choroby před všemi ostatními.
Dle procent úmrtnosti na tuto chorobu jsme druzí v Evropě, po Rusech.
V posledním desetiletí zde byl šokující trend v nárůstu úmrtí na zhoubné nádory.
V padesátých letech 20. století jsme byli, statisticky řečeno, nejzdravějším národem po Finech.
Dnes jsme se definitivně umístili na samém evropském dně.
Mladí se těžko rozhodují pro vstup do manželství a pro rození dětí.
Dokonce i když se rozhodnou, obvykle se spokojují jen s jedním dítětem.
Průměrný věk občana vzrostl o 13 let ve srovnání s počátkem minulého století.
Jsme první v Evropě v těhotenství dospívajících a v potratech.
Průměrný věk žen v centrálním Srbsku je 42,5 let.
To znamená, že průměrná žena vstupuje do svého pátého desetiletí.
V tomto věku ženy již děti nerodí.
Za 10 let bude dle odborníku průměrný věk v Srbsku, 52 let, takže průměrný občan bude na začátku své šesté dekády!
Začátek konce každého národa začíná, když populace starší než 65 let převyšuje zbývající dva a půlkrát.
To bude konečný a nezvratný začátek zmizení srbského národa.
Ať už pak učiníme cokoli, na zlepšení demografické situace to nebude mít žádný efekt.
Do jaké míry je situace vážná dokazuje srbská vesnice.
Statistiky říkají, že již 72 procent srbských vesnic vymřelo.
Více než dvě třetiny rodinných krbů vyhasly.
Ve východním Srbsku existují vesnice, v nichž se nenarodilo jediné dítě již po celá desetiletí.
Jeho Svatost patriarcha srbský Irinej: Možná, že existuje více důvodů, proč nás ubývá.
Jsme totiž více vzdáleni od Boha,
a když jsme daleko od Boha pak jsme daleko od všeho ostatního cenného a drahého, a to i od sebe...
Mnoho mocných a silných národů existovalo v průběhu historie,
silných početně a mocných hmotnou kulturou,
ale zanikly právě proto, že neměly základy pro duchovní kulturu.
Marko Sandalj, pravoslavná nadace "Přítel Boží", Kanada: Bůh u nás nezůstal, Ježíš Kristus byl vyhoštěn
z naší republiky, nebyl zde vítán. Josif Tito se stal ikonou místo svatého Sávy.
Jenže tam, kde není Bůh, neexistuje ani štěstí, ani vývoj, ale přichází katastrofa,
kde Bůh nepanuje, tam pak panují ďáblova pravidla a místo požehnání přijde prokletí.
Historie. Podivuhodná učitelka života, jak se jí říká,
nepochybně nabízí spoustu informací o důvodech,
příčinách, ale i důsledcích toho, co se děje v existenci každého národa;
ať v duchovních, kulturních, politických či ekonomických aspektech jeho existence.
Tak to chodí i s naším srbským národem.
Pokud se ponoříme do bohaté historie našeho národa, najdeme smutek, bolest,
ničení, krveprolití, týrání a likvidaci.
Dr. Vasilije Krestić, akademik: Problémů biologického mizení Srbů je mnoho
a nejsou spojeny jen s tímto okamžikem, ale, věřte mi, trvají již delší dobu.
Za prvé: jsme lid, který žije na takovém geopolitickém území, na něž se často útočí,
máme smůlu, že máme velmi často krvavé války, v nichž významná část našich obyvatel,
a to zejména těch, kteří jsou zapotřebí pro biologickou reprodukci, zemře.
Pro příklad nemusíme chodit daleko - stačí poukázat na 20. století plné válek
- balkánské války, první světová válka, druhá světová válka, a pak všechny ty občanské války,
které trvaly dlouho a které nás přišly draho, a to zejména kvůli lidským obětem.
To znamená, že co se týče válek,
jsme jednou z mála zemí, které byly uvrženy do téměř všech válek, a pak za ně draze zaplatily.
Biljana Spasič, pravoslavná publicistka: Jen v minulém století bylo v těchto oblastech osm válek.
Nevíme, kolik přesně stály životů.
Odhaduje se, že pro obranu své vlasti zemřelo přes 4 miliony Srbů ve svém nejlepším reprodukčním věku.
Dr. Smilja Avramov, akademik: Hlavní útok na srbský národ začal v období mezi dvěma světovými válkami.
Ano, Srbsko se účastnilo více válek na obranu své vlasti, ale ztráty nebyly nikdy tak velké, jako v 2. světové válce.
Srbsko, po Rusku, má nejvyšší počet obětí ve druhé světové válce,
více než třetina mužské populace zmizela, nemluvě o dětech a všem ostatním.
Kde leží příčina? Rozhodně bychom měli poukázat na ideologii totality,
nacismu a fašismu. Nicméně oni si to připravovali po celá léta.
Ke genocidě Srbů v roce 1941 nedošlo přes noc.
Biljana Spasič, pravoslavná publicistka: Fakta jsou děsivá. Je známo, že Švýcarsko nemělo válku 700 let,
země Skandinávie 200 až 300 let. My jsme jen v minulém století vedli na našem území osm válek.
A nebyly to výbojné války s cílem podmanit si někoho jiného či zabrat cizí zemi.
Byly to jasně obranné války.
Války k obraně našich domovů, naší vlasti, na obranu hrobů našich předků,
Na obranu této země, kterou jsme zdědili od svatého Sávy.
Z následků první světové války se Srbsko nikdy demograficky nevzpamatovalo,
říká akademik Dragiša Vasić.
Proto, když neobrozené Srbsko vstoupilo do druhé světové války, následky trvají až do dnešních dnů.
Profesor Dr. Vasilije Krestić: Kvůli těmto válkám i tomu těžkému strádání,
kvůli zamýšlenému zničení srbského národa,
a když říkám zamýšlenému, tím myslím předně první světovou válku.
Nejen ničení ve válce, ale i ztráty ve válce, které byly obrovské,
stejně jako to, co bylo dovoleno v Semberii, zabíjení, k němuž došlo za (ne)souhlasu Šuckors,
zejména v Mačvě atd.
A to ještě nemluvíme o druhé světové válce a zločinu genocidy,
který byl spáchán na Srbech v Nezávislém státu Chorvatsko...
Profesorka Dr. Smilja Avramov: Byla jsem zděšena, když jsem psala první vydání knihy
a bádala v britském a římském vojenském archivu,
později v německém, a poprvé
studovala texty a dokumenty, které naše emigrantská vláda adresovala britské vládě.
Prosila, aby se bombardovaly železnice vedoucí do koncentračních táborů
Jasenovac, Jadovno, v Hercegovině. Nic však nebylo učiněno, absolutně nic.
Najednou jsem narazila na dokument... Byl to šok! Důkaz, že Ante Pavelič,
největší válečný zločinec na světě, byl členem britské zpravodajské služby od roku 1926,
a ti tzv. "spojenci" neudělali naprosto nic pro zastavení největší srbské katastrofy.
Údaje zjištěné prof. Vojin Mitrovic ukazují, že ztráty v první světové válce
byly jeden milión a 340 tisíc, tzn. zemřel každý třetí muž.
To byly takové demografické ztráty, ze kterých se Srbsko nevzpamatovalo.
Pak se dostalo do druhé světové války,
a tam - více než milión mrtvých, a tak dále.
Profesor Dr. Smilja Avramov: Pravý obraz rozsahu obětí genocidy je nyní popírán.
Člověk by měl jít do vojenského archivu ve Freiburgu.
Jejich velitelé byli tak přesně informováni z jednotlivých částí Chorvatska:
Hlásili - v tomto městě je odvedeno a zabito tolik a tolik atd.,
pouhou systematickou analýzou a vědeckými metodami bychom mohli zjistit správné údaje.
Profesor Dr. Vasilije Krestić: Řekněme, že to není 800 tisíc, ale nevím, kolik stovek tisíc.
Je samozřejmě nepřijatelné, co tvrdí Tudjman a jeho pomocníci.
A jak velké jsou reprodukční ztráty, kvůli biologickým ztrátám, které jsme měli,
několik set tisíc v celém Chorvatsku.
Převysokou cenu spojenectví jsme neplatili pouze v I. a II. světové válce.
Naivní víru, že máme spojence v Britech, Američanech a dalších tzv. antifašistech,
nezatemnilo ani spojenecké bombardování srbských měst na sklonku druhé světové války.
Pak naši lidé umírali pod bombami tzv. "přátel", jako kdyby nestačilo, že nepřátelé
a ničitelé je vyhlazovali během války.
Profesor Dr. Vasilije Krestić: Vezměte si například problém genocidy, jež byla spáchána v Chorvatsku.
To bylo dlouhou dobu jedním z tabuizovaných témat během éry Tita v Jugoslávii.
Nesměli jste o tom mluvit.
Pokud jste psali, potom jste se měli řídit tím, co o tom prohlásila komunistická strana,
a ta prohlásila: Provinili se jedni, vinni jsou i ti druzí. Vina je na obou stranách.
Jedni tím, že vyprovokovali zločin svým chováním a postojem, druzí, že spáchali strašný zločin.
Profesorka Dr. Smilja Avramov: V roce 1945 jsme nesměli zmínit pojem "genocida".
Já jsem byla profesorem na právnické fakultě, a upozornili mě na to.
Učila jsem mezinárodní právo, které zahrnuje i problém genocidy, masivní ničení atd.
dali mi vážné varovaní, že genocida je tabu,
protože by to prý bořilo naše bratrství a jednotu.
Vina byla tedy rozdělena mezi obě strany. Kati i oběti byli označeni stejně.
Profesorka Dr. Smilja Avramov: Proč naše vláda nedělala to samé, co židovská,
která se starala o svůj národ? Bohužel jsme neměli politiky,
nebo přesněji, státníky.
Měli jsme pseudo-politiky, kteří následovali jednoho diktátora.
Profesor Dr. Vasilije Krestić: Provinili jsme se, naši politici.
Nemyslím jen dobu Josifa Tita, ale naše období po Titovi,
i během období Miloševiće a dokonce i dnes.
Není velký rozdíl od doby Titovy, co se ničení Srbska týče.
Tento scénář byl zopakován na samém konci 20. století.
19 zemí tvořících spojence NATO, bývalí vítězové i poražení,
antifašisté a fašisté. 78 dnů "milosrdného rozsévání" bomb
projektilů naplněných ochuzeným uranem, kazetových bomb a kdo ví čeho ještě.
Výsledkem bylo zničení srbského zemědělství, zničené komunikace,
zničená města a stavební objekty, infrastruktura
a neznámý počet zmařených lidských životů, jemuž odpovídá odhad mezi
3 až 5 tisíci životů.
Každý pojem má však svou další tvář, svůj další rozměr.
Ničení našeho národa, jak nás učí historie,
se účastní nejen jeho kati. Velkou pomoc jim poskytlo naše mlčení,
můžeme směle říci, naše nepozornost a nedbalost.
Jako by pro nás bylo důležitější něco jiného, než naše vlastní oběti.
Naše tragická minulost, katastrofální přítomnost a nejistá budoucnost
nejsou důsledkem pouze historických, politických, geopolitických
a dalších okolností, které byly způsobeny někým jiným, a nyní jsme s nimi konfrontováni.
Vypadá to, že v této námi dopuštěné tragédii jsme sehráli svou vlastní klíčovou roli.
Náš historický klinický profil byl definitivně zatížen
asimilačními procesy, kterým jsme snadno podléhali při pesimistickém
pohledu na budoucnost. Tím pácháme zločin nad našimi nenarozenými potomky.
Tím, že jsme rozvrátili minulost, ničíme budoucnost. Tím jsme byli utvářeni,
a tím stále pácháme dvojitý zločin - tzv. samogenocidu.
Sami ničíme naše předky i potomky.
Srbský národ se stal příkladem této samogenocidy,
který nemá obdoby v rámci EU.
Není tam žádná taková země, která se tak systematicky snaží
po celá desetiletí o svůj zánik, jako my.
Profesor Dr. Vasilije Krestić: Jsme národ, který nemá příliš velkou sílu asimilovat někoho,
ani nemáme dostatečnou sílu odporovat tomu, když jsme asimilováni.
A to je něco, co je v přírozenosti, - nějaký genetický kód,
něco, co bylo do podstaty národa
zaseto historickými událostmi. Kvůli tomu nemáme sílu asimilovat kohokoliv,
a sami podléháme asimilaci.
Vezměte si jen, když mluvíme o asimilaci,
kolik lidí z toho muslimského světa je srbského původu
a kolik z nich je nyní na druhé straně, stojí proti nám.
Vezměme si například obrovský počet Albánců, Shiptarského světa, kteří jsou srbského původu.
Také Chorvatů a Srbů v Chorvatsku.
Jaké procento Srbů se stalo Chorvaty!?
Druhá otázka je, jaké jsou důvody. A důvodů je mnoho.
Vidíte, že svět se vzdálil od svých kořenů, od vlastního stromu,
od národa, náboženství, že se stal mnohem nebezpečnějším, než naši
sousedé nebo obyvatelé různých národů a různých náboženství. Trpíme od všech.
Nyní se podívejme na lidi nejprve v diaspoře.
Nebylo to potvrzeno, ale má se za to, že na pěti kontinentech
ve více než 120 zemích světa, žije přes 4 miliony Srbů roztroušených po světě.
Dr. Miloš Vesin: Já, který jsem odešel do Ameriky před 20 lety, jsem mohl žít v diaspoře.
Můj syn není v diaspoře. Žije ve své vlastní zemi. Narodil se v Americe.
Mohlo by to někomu znít divně, ale každý kdo se narodil v této zemi,
bez ohledu na to, jak se jí říká, již není v diaspoře - je ve své vlastní zemi.
A věřte mi, to naše žití na obou stranách,
nemůže přinést nic zdravého, nemůže přinést nic dobrého.
Během posledních desetiletí došlo k nekontrolovanému a nepřípustnému
odlivu vzdělaných mladých lidí a profesionálů ze Srbska do jiných zemí.
Mladí lidé si odnášejí pryč své vzdělání a dosažené dovednosti,
které by měli cele uvést do praktického života svého lidu a země.
Bylo vypočteno, že vzdělávání jednoho vysoce vzdělaného odborníka,
od předškolního věku do nejvyšší akademické úrovně - doktora věd - přijde
tuto zemi a rodinu asi na 300 tisíc dolarů.
Zde se vzděláme a vyučíme, poté však, jakmile jsme získali znalosti a diplomy,
balíme kufry a odcházíme, abychom sami sebe i náš intelektuální, tvůrčí,
profesní a jiný potenciál dali k dispozici cizincům.
Dnes jsme v situaci, kdy Srbové budují Ameriku,
Kanadu, Německo a jiné země,
zatímco jejich vlastní dům se rozpadá v základech.
Z demografického hlediska je krajně znepokojující,
že si krademe náš demografický a dokonce i genetický potenciál.
Dnes v 21. století stále máme "janičařství" (tj. odvlékání lidí ke službě cizím národům).
Je to však dobrovolné "janičařství". Mnozí naši domorodci jsou v Americe, nikdy nebyli v Srbsku,
v žádné srbské zemi. Byli většinou z těch prvních přistěhovalců z Liky, Krajiny apod.
a zůstali možná více Srby, jsou důslednější,
mnohem více spojeni s pravoslavnou vírou a srbstvím
než ti, kteří odešli před 10 nebo 15, 5, 7 nebo 3 roky,
dostali se do Ameriky tou či jinou cestou, a úplně se v tom mumraji ztratili.
Marko Sandalj: Pouze Srbové se tak snadno stávají asimilovanými, skutečně vstřebají všechno,
co pochází z cizího národa, ztrácí svou národní a dokonce i náboženskou identitu.
Biljana Spasić: Měla jsem možnost navštívit naše Srby žijící v zahraničí a
jejich realita mě bolela: vždy, když je smíšené manželství Srba s příslušníkem
jiného národa, dítě nosí jméno pocházející z nesrbského národa
a patří k náboženství toho národa. Všimla jsem si, že ve smíšeném
manželství je srbská strana vždy v podřízeném postavení.
Protojerej stavrofor Dr. Miloš M. Vesin: Ano, to je náš problém.
Je to způsobeno generací, která vyrůstala po druhé světové válce,
bez zdravé víry, ale i bez zdravé národnostní půdy pod nohama.
Jsou to lidé, kteří se chtěli stát vším, jenže se nestali
musím říci - ničím. Rychle se utopíme v okolních národech,
ta asimilace je ve skutečnosti nedostatek těchto
základních podmínek, které by nás spojily s tím, co je naším cílem;
bez ohledu na to, ve které části světa jsem, kde se nacházím.
Prof. Dr. Nebojsa Radić, Cambridge: To jsou genetické kódy, to je tradice, to je jazyk,
to je vše, co je nám dáno. A to vše vytváří identitu, kterou jsme dostali,
a to je něco aktivního, co nás buduje.
Proto je důležité si to uvědomovat, znát minulost a vědět, kdo jsme, co jsme,
odkud jsme přišli. Je také důležité znát, kam směřujeme.
Je těžké chápat, kam směřujeme, pokud nevíme,
odkud jsme a kde je náš počátek. Jedno nejde bez druhého.
Pokud bychom se porovnali s jinými národy v Americe,
srovnání by nám nebylo ke cti.
Protojerej stavrofor Dr. Miloš M. Vesin: Všechny ostatní národy, které jsou v USA, se více snažily,
a mnoho dalších se snaží nyní, zachovat svoji identitu, skrze skutečné hodnoty.
Jedna z těch základních věcí, bez níž nejsou žádné skutečné hodnoty,
je duchovnost. Pěstování tradice a vzdělání.
Protojerej stavrofor Dr. Miloš M. Vesin: My, kteří žijeme v metropolitní oblasti Chicaga,
jsme ještě před 6 lety neměli jedinou srbskou základní školu, ani žádnou srbskou školku,
nezáleží na tom, kolik nás je, je nás tam mnoho.
A co nám brání mít školy,
když alespoň v Americe mají Srbové peníze?
Protojerej stavrofor Dr. Miloš M. Vesin: Jiní vybírali prostředky a budovali školy,
vědomi si, jaká síla spočívá ve školách.
My jsme bohužel vydali obrovské částky, které jsme doslova vyhodili
na americké právníky během našeho nešťastné rozkolu,
který byl strašnou rakovinou pro srbské obyvatelstvo v Americe.
Marko Sandalj: Aféry, cizoložství, vraždy dětí, věštění, spiritismus, lži, krádeže, prokletí,
nadávky, nemravné chování jakéhokoli druhu, ach, Bože! A to nebylo vše.
Vzájemná nenávist, žárlivost, závist a machinace, objevující se v celé historii našeho národa.
Stejně jako v Srbsku, tak i v diaspoře.
Množte se a vyjděte!
byla zpráva a varování, které ke svému albánskému
lidu vyslal Enver Hodža.
A Albánci mu náramně naslouchali. Proč jsme jen nenašli dostatek inspirace
ani ve sv. Sávovi, Nikolovi Teslovi, Mihajlu Pupinu, ani ve svatém biskupovi Nikolaji?
Protojerej stavrofor Dr. Miloš M. Vesin: Je něco nedořečeného v nás,
neodvážil by se říct - nemocného, ale v každém člověku je něco patologického
jenže naše nemoci jsou,
vzájemně propojené, protože jsme neměli,
definována některá základní fakta.
Profesor Dr. Vasilije Krestić: O naší přirozenosti a naší otevřenosti,
vypovídá skutečnost, že jsme připraveni na to, že budeme oběti.
Jsem hotov se domnívat, že existují národy,
které jsou prostě předurčeny k páchání trestných činů,
a národy náchylné naopak k tomu, že se na nich páchá zločin.
My jsme, jak se bohužel ukázalo, náchylní k tomu, aby byl na nás páchán zločin.
Podívejme se na druhou stranu této zločinnosti - sebezločinnost;
Co je nejodpornější stránkou naší sebevražedné povahy, která dosahuje 311
nejhlubších hlubin pekla, a uvrhuje nás více než cokoli jiného do
ne-existence a sebe-vyhlazování? Je to vraždění našich nenarozených dětí.
Jeho Svatost patriarcha srbský Irinej: Toto je hřích do nebe volající o pomstu
a my nepotřebujeme větší pomstu, ale aby nás neubývalo v tomto posvátném kraji,
abychom neopouštěli tato svatá místa, tuto svatost, abychom je pak nemuseli přenechat
jinému národu, který nebude schopen tuto svatost pochopit a přijmout za vlastní.
Marko Sandalj: Ptáme se sami sebe, zda naši lidé odešli tak daleko od Boha?
Jsou si vědomi, že jsou na předním místě v jednom z největších hříchů: Vraždách dětí?
My vraždíme vlastní děti!
Naše země je nasáklá jejich krví!
Co pak můžeme očekávat? Jaký druh požehnání a pokroku? Žádný!
Jsme vystaveni Božímu hněvu....
A co říkají statistiky?
Podle oficiálních údajů je asi 150 tisíc potratů
provedeno v Srbsku každý rok, ve státních zdravotních centrech:
Tam, kde je nutné se zaregistrovat ke každé návštěvě gynekologické ordinace.
Odhaduje se, že přinejmenším stejný počet ukončených těhotenství
je prováděn v soukromých gynekologických ordinacích, které,
ze zákona nejsou povinny registrovat tento druh zákroků.
To je cifra ve výši 300 tisíc nenarozených dětí.
To je počet obětí v zemi, v národě svatého Sávy,
v národě, který zplodila matka bratří Jugovićů:
Biljana Spasić: Pokud bychom jen respektovali přikázání:
Milujte se množte se, naplňte zemi a podmaňte si ji,
a kdybychom plnili přikázání: Nezabiješ!
To je příkaz Pána, abychom nikoho nezabíjeli, už vůbec ne malé nechráněné děti,
krev naší krve, tělo z našeho těla,
a duše živých bytostí, které Pán posílá do tohoto světa.
Kbychom jen respektovali, že máme tato přikázání,
naše Srbsko by se každým rokem stalo větší, bohatší o velikost města jako Novi Sad.
Experti říkají, že trend tohoto tak radikálního útoku na život nenarozených dětí
začal počátkem 90. let, tedy před 20 lety.
Biljana Spasić: V posledních 20 letech, 6 milionů lidí nesmělo přijít na tento svět.
Šest milionů se narodilo těch, kteří by se mohli stát duchovními vůdci, lékaři,
profesory, zemědělci, pracovníky v zemědělství.
Marko Sandalj: Proč nemáme jednoho mocného a silného ducha v člověku typu svatého Sávy,
otce Justina nebo Vladyky Nikolaje, nebo možná dalšího Nikolu Teslu?
Protože jim není dovoleno, aby se narodili!
Co tato skutečnost znamená v porovnání s údaji Světové zdravotnické organizace?
Toto jsou jen některé z příkladů: Na každých 1000 žen v jejich plodném období - v Belgii
je pět potratů, v Irsku 6, Francii 13 - a v Srbsku 93. Zatímco belgické ženy zabijí pět dětí,
srbské protějšky to udělají s 93 dětmi.
Biljana Spasić: Takže tady se děje skutečný holocaust s nenarozenými dětmi.
Pokud někdo necítí povinnost a nemá osobní povinnost za demografický osud
národa, do kterého patří,
pak se alespoň podívejme na problém vraždy nenarozených dětí z jiného úhlu.
Proč si vybíráte mladé plody, proč jste mě nenechali se narodit?
Až zestárneš matko,
kdo bude chodit s vámi po tomto světě?
A jakmile zůstaneš sama, květiny pro Tebe nebudou kvést,
budeš vzpomínat se slzami
na své nenarozené dítě.
Na bráně do Ráje stojí psáno,
že dítě je Sluncem světa.
Ve vesmíru není nic
krásnějšího než dítě.
Ale podívejme se na to, co je vlastně potrat neboli vražda v lidských útrobách.
Zde je to, co o něm říká současná medicína:
Dr. Mirjana Županski, gynekoložka: Potrat je lékařský zákrok, kdy z matčiných vnitřních orgánů,
tj. z lůna, je vyjmuto, vysáto nástroji a později kyretou prakticky vyčištěno
plod a vše ostatní, co se vytvořilo v průběhu těhotenství,
starší plod musí být prakticky otočen, být rozsekán, aby se rozdělený,
roztrhaný na kusy, dal vyjmout...
Tento druh vraždy nenarozeného dítěte bychom mohli s čistým svědomím nazvat zločinným potratem.
Dr. Mirjana Županski, gynekoložka: To je zabití člověka, to je vražda dítěte.
Plod je živý vždy. To že ženy nepociťují plod v jejich lůně,
až do téměř poloviny těhotenství, neznamená, že není živý ...
Moderní ultrazvuková diagnostika je schopna vidět jak srdce zárodku bije dokonce již v pátém týdnu.
Dr. Mirjana Županski, gynekoložka: Někdy kolem 10 - 12 týdnů má naprosto všechny vnitřní orgány,
to znamená, že všechny orgány geneze byly dokončeny
a pak po zbytek těhotenství se pouze dále rozvíjejí do plně vyvinutých orgánů novorozence ...
Je na uvážení, že i při tak sofistikované technologii
která umožňuje přesný vhled do tajemství života uvnitř matky,
si velký počet žen neuvědomuje, že to, co
roste a pohybuje se v jejich lůně je - člověk, co doslova znamená potrat,
není to nic jiného než vražda.
To nás přivádí k závěru, že i potrat má aktuální rozměr. Je jasné, že je to nemoc ducha.
Dr. Mirjana Županski, gynekoložka: To je problém našeho odstoupení od Boha, absence víry a bázně Boží.
To je to, v čem tkví celá pointa ... Ženy potřebují vědět, že s potraty
se odpojí od života ten, kdo zrovna sám dostal život.
Ony se oddělí od života svých dětí před tím, než spatřily světlo
dne a oddělí je nejen od viditelného světla
ale od i světla Pravdy Pána našeho Ježíše Krista, jehož se nám dostává
ve svaté tajině křtu.
Možná tato slova avva Justin z Ćelije budou více než názorná,
abychom skutečně pochopili celou tíži činu potratu.
Hle, velký Bůh utvořil svůj vlastní obraz, svou ikonu,
když stvořil tělo člověka z prachu země.
To je důvod, proč každý člověk je malý bůh vytvořený z prachu ...
Žádný člověk nebyl poslán do tohoto světa Bohem, aniž by nebyl jeho obrazem.
To je důvod, proč každý člověk je bohem vloženým do matčina lůna.
Proto ten, kdo zabíjí člověka v lůně jeho matky, by měl vědět, že zabíjí samotného Boha.
Potrat je jev, který se stává jen a jen u lidí.
Není žádná jiná forma života, která je předurčena k zabíjení vlastních potomků v jejich počátku.
Tento jev se vyskytuje v historii lidstva
od samého počátku, a tak to ukazuje, že jeho kořen je v povaze padlého člověka, v hříchu,
čili na duchovní úrovni.
Nicméně, dnes se děje něco zásadně vážnějšího.
Dnes je interupce legální a legitimní akt.
Legalizace potratů, bez ohledu na znalosti moderní vědy, jasně ukazuje
skutečnost, že probíhá konkrétní kampaň pro jeho odůvodnění
a pro propagaci nějakého jiného zboží, nabízeno je to, co je prohlašováno za
dědictví civilizace ke které patříme, např. lidská práva, svobody a emancipace.
Profesor Dr. Marko Mladenović, rodinný sociolog: Šířena je mylná představa, že emancipace žen může být realizována pouze v případě,
že nemá děti, jen pokud chodí do zaměstnání a tak dále. To je největší hloupost moderního světa.
To je důvod, proč se velké státy a národy pomalu potápějí.
Prostřednictvím podvodu nazvaného "plánovaným rodičovstvím", potraty vstupují
do každodenního života lidí jako prostředek ke snížení celkového množství lidí na planetě.
Biljana Spasić: V Bělehradě existuje "Centrum pro plánované rodičovství".
Co je to vlastně Centrum pro plánování rodiny? Jinými slovy,
je to legalizovaný potrat, ale zamaskovaný takovýmto způsobem uvažováním:
"To dítě jsem plánovala a budu ho mít, dobře. Teď to druhé jsem neplánovala, tak ho tedy mít nebudu."
Potvrzení argumentů nejenže byla doložena v seriózních studiích dobře informovaných kruhů a jednotlivců,
ale děje se to po celém světě, a ta obvinění se ve skutečnosti potvrdila.
Zde je odkaz plánu velké menšiny, 3 až 5 %
těch kteří jsou skryti za 95 % ostatních, ve svých rukách třímají celkové panetární zdroje
stávají se vlastníky světa.
Základem jejich strategie, je učení anglického ekonoma Malthuse
o nutnosti omezit počet obyvatel na
planetě spolu s tím, jak se budou snižovat přírodní zdroje.
V souvislosti s těmito nijak nezávislými elitářskými organizacemi,
byly vytvořeny subjekty s cílem rozvíjet, organizovat a realizovat plány, které
byly založeny na názoru, že populace je přebytek, jako je Výbor 300,
Trilaterální Komise, Římský Klub, Bilderberg
a mezinárodní, stejně tak nadnárodní organizace,
agentury a skupiny působící pod záštitou OSN:
MMF, Světová banka, Světová zdravotnická organizace a podobně...
Věda je také zapojena do této protilidské špinavosti.
V rámci vědeckých ústavů Tavistock, Stanford, Princeton a jiných
je každý národ podrobně analyzován a pomocí sociálního inženýrství
se provádějí akce,
které dovedou stav věcí k žádanému cíli.
Profesor Dr. Marko Mladenović: To je tzv. para-psychologická válka, která se dnes vede ve světě,
to, co Srbové prožívají, není náhoda.
Velmoci mají velké ústavy, které studují mentalitu a charakter každého národa, dobro a zlo, silné a slabé stránky.
O Srbech vědí dost špatného, a proto krájejí Srbsko jako salám.
Profesor Dr. Smilja Avramov: Došli k závěru, že tradiční válce je třeba se vyhnout,
a nepřátele zničit odspodu.
Třeba podkopat systém, vytvářet u národa takové rozpoložení jako
psychologické poraženectví, dostat jej do zoufalých situací,
a tak postupně přinést zničení země a ekonomického
a demografické cítění, protože, absolutní zoufalství nevytvoří rodinu.
Podstatou jejich práce je vytvořit obecné podmínky pro globální planetární vylidňování,
planetární demografickou katastrofu. Pro genocidu na globální úrovni.
To vše se odehrává v planetárním konceptu existence,
které se nazývá Nový Světový Řád (New World Order - tj. NWO).
Termín "Nový Světový Řád" poprvé vyslovil a veřejně použil americký prezident George Bush starší,
před vojenským zásahem NATO během války v Perském zálivu v roce 1991..
Kontextu tohoto termínu vcelku odpovídá způsob bytí veškerého lidstva.
A to způsob bytí, podle "Výboru 300",
té elitní komunity, jejíž členové se také nazývají olympijci,
sestávají z členů, které nám odhaluje dr. John Coleman, autor knihy "Komitét 300" v následujícím:
úplné zničení veškeré národní identity a hrdosti,
ovládání každé jednotlivé osoby, úplné zastavení industrializace a vytvoření "nulového růstu post-industriální společnosti".
V souvislosti s tím, vytvářet obrovskou armádu nezaměstnaných
"neužitečných jedlíků" vystavených procesům (vzájemné) eliminace;
Legalizace drog a pornografie, pozastavení veškerého vědeckého rozvoje
s výjimkou toho, který "Výbor" považuje za "užitečný",
omezené války, hlad a šíření nemocí v zemích třetího světa,
kde potřebují odstranit asi tři miliardy lidí,
oslabení morální základny lidí a demoralizování základny pracovníků,
demoralizovaná vrstva k vytvoření masové nezaměstnanosti,
znemožnění lidem rozhodovat o svém osudu, vytváření krizí a jejich řízení,
vytváření klamné reality prostřednictvím rozvoje zábavního průmyslu,
a nezapomeňme zmínit, že to vše, co se očividně děje, je obsahem našeho každodenního života.
Jasně vidíme, že NWO a globalizace, i její současné projevy, představují sjednocovací procesy
a ničení veškerých specifik a zvláštností.
Na osobní úrovni je NWO založen na úplné depersonalizaci, zjednodušení
osobnosti a její umístění, jak by řekl Nietzsche: jako nuly v řadě nul
Jedinec naprogramovaného myšlení...
Otec Željko Latinović, koordinátor náboženství epachie Bačka: Individualismus je hlavní problém ve školství a vzdělávání,
v zakládání rodiny, péče o děti a jejich uvedení do života.
Dělat špatné věci nám nebylo dáno od Boha.
Bůh nás stvořil jako bytosti v rámci jednoty.
Pozval nás do věčného společenství lásky a jen jako takoví se můžeme stát lidmi,
a můžeme realizovat náš význam, smysl naší existence.
Navzdory proklamovaným hodnotám, globalizace nevytváří
demokratickou atmosféru ve společnosti,
ale naopak ji činí totalitní.
To se děje na kolektivní, sociálně-osobní rovině.
Individualismus není nic jiného než totalita.
Otec Željko Latinović: To je úplná nepřipravenost k oběti, hledání sebe sama,
své nejužší individuální realizace, nemůžeme už říci ani "osobní",
protože tady nevidíme to partnerství, které pojem "osoba" předpokládá.
Vidíme jen jedno jediné - stále více se projevující individualismus.
A individualismus je nejzhoubnější a nejhorší nemoc,
to není nic jiného než nemoc prvního padlého anděla.
Individualismus můžeme porovnat jedině s prvotní arogancí člověka: "jen já a nikdo jiný",
on je sám sobě Bohem, on si vystačí jen sám se sebou, a vidíme, kam až to došlo.
Základní obsah, smysl a myšlenky tohoto světa
se prezentují v celkovém ateismu, nenávisti k Bohu,
zesvětštění všech oblastí a vztahů v životě. Materializmus
se stává dominantním světovým názorem a životní filozofií:
A konzum je novým náboženstvím,
jehož pravidlo spočívá v tom, že morální je to, co je pro nás v tuto chvíli užitečné.
Hlavní charakteristikou každé osoby se stal sebezájem, sebeuctívání,
kompletní nadřazenost peněz jako prostředek i cíl ve všech věcech a vztazích;
arogance a pýcha jako hlavní vlastnosti lidí.
smysl pro jednotu, jako hlavní cíl v kvalitě, kterou
hlásá Nový Světový Řád,
se skládá z širokého prostoru oportunismu, v němž člověk pomocí různých kampaní
ponouká sám sebe, aby se rozhodl k volbě
nepřirozeného způsobu existence: drogové závislosti, vraždě dítěte v lůně, 516
aby přijal ostentativnost a vulgárnost všeho druhu.
To vše bylo utkáno v groteskním těle netvora nazvaného "lidská práva".
Tímto pseudo-právním mučením mohou ve skutečnosti ti, pro které byla pravidla vytvořena,
odstranit většinu, která chce zůstat ve funkčním vztahu s přírodou. Jinými slovy,
pojetí lidských práv, nás nutí přijmout křivé věci jako rovné.
Tímto způsobem se lidé,
kteří jsou vystaveni diktatuře falešných práv, malí a zbídačení, dovedou k fyziologickému
funkčnímu individualismu, čímž se stanou otroky a předměty svých pánů,
globální elity, vlastníků peněz.
Mluvil o tom v svém slavném Harvardském projevu,
znamenitý Solženicyn: "Koncepce maximální podpory
lidských práv podrývá samotnou (sociální) koncepci lidského společenství."
Radovan Tvrdišić: Brzy bude někdo myslet na založení společnosti lidské odpovědnosti.
Protože to odpovídá tomu, co se s námi děje. Máme velký počet společností
různých menšin, které nám vnucují ochranu lidských práv,
Samozřejmě, každý ví že tato práva menšin byla financována
a že v této chvíli se intenzivně pracuje,
na prosazování takových práv pro menšiny. Někdo se však může zeptat:
Kdo chrání právo většiny?
Profesor Dr. Smilja Avramov: 20 000 různých nevládních organizací
proniklo do bývalých socialistických zemí.
A dělaly tam svou práci destrukce zdola. Samozřejmě, že byly financovány z USA...
V trendu přehodnocení životní volby hrají hlavní roli rozhodně média.
Úroveň rozvoje a význam jejich role v životě většiny lidí
je fascinující a samozřejmě rozhodující.
Radovan Tvrdišić: Médiální civilizace v této chvíli na sebe vzala některé prvky
právní a zákonné moci, zásadně utváří lidské
životy na naší planetě v naší době.
Převzetím kontroly nad vzděláním s cílem jeho úplného zničení,
ve spolupráci s širokou mediální důvěrou prostřednictvím uvádění obrovského
spektra zábavních programů, které ve vzdělávacím smyslu nenabízejí
nic jiného, než prázdnotu. Hodnoty a názory těchto mladých lidí mění na antihodnoty.
Otec Željko Latinović: Školy se staly jen několika institucemi, kde děti tráví určitou dobu...
Poskytují informace, které mají být revidovány, ale docela často je zapomínají
velmi rychle, a tyto informace neslouží žádnému účelu, a pokud ano,
tak velmi málo, a stanou se cílem samy o sobě.
Radovan Tvrdišić: Reality show jako Big Brother, Farma, Show Pravda,
(není důležité, pro který televizní kanál byly vyrobeny)
jsou těmi nejsledovanějšími programy, protože simulují život někoho jiného.
To dává prostor pro zombie konzumentů žít svým vlastním životem
pomocí něčího jiného života. Nemluvě o tom, že nás připravují na přítomnost kamer
jako na něco normálního.
Připravují nás na nějaký druh totalitních vztahů,
a stejně tak s informacemi, jako s naším osobním životem.
Obecně lze říci, že tento trend existuje ve všech oblastech života, které systematicky zpracovává
a relativizuje nejdůležitější hodnoty, na nichž je naše civilizace založena.
Tento proces relativizace je patrný zejména v oblasti citového života,
veřejného života.
Radovan Tvrdišić: Relativizován a negován byl obecně pojem "oběť" ...
Oběť se dostala do kategorie OUT.
Oběť v současném požitkářském systému je prostě něco, co by mělo být odpudivé.
Proč? Protože celý systém hodnot je vytvořen k podpoře životního stylu vítěze,
za pomoci médií je snaha vytvořit mladé lidi, kteří budou chtít být vždy první.
Účinek vysokého sebehodnocení již přináší hořké ovoce.
Je vytvořena generace lidí, neschopných cítit blízkost k jinému člověku, milosrdenství, toleranci a lásku.
Presbyter Željko Latinović: Říkají: Můj soused je mé peklo! Protože spatřuji ve svém bližním jen konkurenta,
uchvatitele svého životní prostoru, všeho, co mělo být jen mé.
Radovan Tvrdišić: Máte teď mladé lidi, měl jsem možnost s nimi mluvit,
pro něž je důležitější pořad "Kdo Najde" (a ještě důležitější je,
co je nového v domě "Big Brothera"), než například co se děje
v některých chalupách na Kosovu i Metohiji, které jsou vzdáleny jen 200 km od Bělehradu.
Protojerej Branko Ćurčin: To je dnes problém všech našich mladých lidí,
a je to výsledek trávení času u počítače, televize, internetu.
Takže máme co do činění s dětmi, které jsou,
intelektuálně na výši, ale emocionálně zcela prázdné a zlomené...
Místo toho, aby vzdělávání pomáhalo mladým lidem rozpoznat potřeby
jejich sousedů a společenství, vše bylo vsazeno na snahu donutit
lidi k humánnímu dodržování norem, a naučit je myslet dle schemat trestních řízení.
Jednoznačné důkazy pro to jsou zákony, které zakazují diskriminaci v té či oné oblasti,
a v podstatě nutí lidi vnímat to, co si není rovno, jako by si to bylo rovno.
Zákony dnes trvají zejména tom, že nepřirozené je rovno přirozenému.
Presbyter Željko Latinović: To individualismus vytvořil pojem individuální.
Základní poruchou je, když jedno pohlaví má vystačit samo se sebou.
Jak může jedna polovina stačit a prezentovat se jako celek?
To je ta chyba a snad největší lež naší doby.
Na druhou stranu, za touto lží následuje další - že bytosti stejného pohlaví
se mohou vzájemně doplňovat a vytvořit celek.
Není možné! Té plnosti může být dosaženo, a dary doplněny pouze
při sjednocení dvou různých pohlaví.
A té úplnosti je dosaženo skrze lásku.
Tak to bylo od samého počátku a tak to bude až do konce.
Mezi nejúčinnější hlasatele a nositele hodnot NWO
rozhodně patří zneužívání drog, homosexualita a totalitní a destruktivní náboženské sekty
se všemi možnými prostředky, především pomocí médií a takzvaných kulturních akcí.
Protojerej Branko Ćurčin: To zcela deformuje člověka a odcizuje ho od jiného člověka,
tj. dále od Boha, dále od sebe a od lidí kolem sebe,
takže je člověk závislý na drogách, je asociální
a nemá potřebu rodiny, on sám si dostačuje.
Kořeny problému interupcí, drog, homosexuality, pedofilie a všech ostatních
sociálně-psychologických nemocí leží v duchovní oblasti. Duchovně nemocný člověk je nemocný celý.
Protojerej Branko Ćurčin: Je faktem, že problémy závislostí, drogové závislosti a všech ostatních závislostí,
jako je hazard a alkohol, jsou ve skutečnosti duchovní problémy, to znamená nedostatek smyslu pro skutečné hodnoty...
Zatímco drogové závislosti a homosexualita ze své sebevražedné podstaty a charakteru
patří do skupiny nepřirozených aktů,
tak náboženské sekty naopak představují zvláštní druh upírství a zneužívání základní
lidské potřeby - potřeby víry.
Za posledních 30 zvláštních let měly sekty dospívající šikovně přeprogramovat
na nejnebezpečnější způsob porušování zákonů a destrukce existenčních principů národních států.
Anti-církevní charakter náboženských sekt byl
přeskupen do jiného - proti národu a státu,
a to na základě jejich anti-humánního charakteru.
To vše se stává velmi nebezpečnou zbraní v boji proti lidem orientovaným k Bohu,
a tudíž i vůči národu.
Důsledky takového boje, jsou zřetelně patrné na těle našeho srbského národa.
Profesor Dr. Marko Mladenović: Vše, co se děje v Srbsku, má dva vinníky:
Prvním jsme my, Srbové, kvůli nedostatku rozumu, inteligence, schopností.
Druhý je Big Brother, který chce, aby svět byl jeho kolonií.
NWO samozřejmě ve všech jeho vydáních a formách,
náleží do duchovní kategorie.
V duchovní sféře jsou odpovědi, které se týkají pojmů života a smrti.
Virtuální realita NWO nabízí falešné zobrazení života, který jakoby vzkvétá a roste,
ale ve skutečnosti právě tento klam umožňuje onen pád do vlastní smrti a nebytí.
Falešné obrazy mega-měst, kypících životem, jsou i přes mocné rozšíření technologií
ve skutečnosti skrývanými obrazy smrti vesnic a přírody. A naše Srbsko je i tom neslavným příkladem.
Profesor Dr. Marko Mladenović: Naše vesnice jsou úplně prázdné. Je to Sahara. Není tam život...
Biljana Spasić: Takže máme prázdné vesnice, stovky a stovky srbských vesnic jsou zcela opuštěny.
Máme vesnice, kde není jediná živá duše. Domy zabedněné, školy zabedněné,
zvířata se usadila ve sklepích, hadi jsou zalezlí ve studnách, neobdělávaná půda...
Takové hrůzy, jako je stav srbské vesnice, neexistují nikde jinde na světě, jen tady v Srbsku.
Profesor Dr. Smilja Avramov: Hlavní příčina našeho demografického poklesu je devastace vesnice...
Vzpomeňte si, jak se zacházelo s vesnicemi.
Nejprve, to bylo znárodnění půdy, a pak družstva, do nichž byli lidé donuceni vstoupil,
a na konec jsme přivedli vesnici k celkové devastaci a lidé utekli
z venkova do měst.
Vytvořili jsme lumpenproletariát ve městech...
Co říkají na tuto pravdu, ti nejvíce dotčení, samotní sedláci?
Průzkum: Pouze starší zůstali. Protože mladí lidé nechtějí pracovat, někteří odešli do továren.
Ti, které propustili, zůstávají doma, loudají se sem a tam.
Nikdo už nechce pracovat na poli...
Ljupče: Je tu mnoho starších lidí, mladí to tu opustili ... utekli do města,
a tam našli práci.
Průzkum: Mám 4 ha pozemků ... všechno se zastavilo! Nikdo nepracuje.
Tam není nikdo, kdo by pracoval! Nikdo nechce pracovat...
Nečekal jsem, že se to stane. Dnes je pravidlo neobdělávat půdu.
Kdysi jsem vzala chléb do zástěry a šla do práce na pole, a teď?
Ljupče: Není možné, aby se tu dalo žít ze zemědělství,
což je důvod, proč nikdo nechce pracovat.
Těchto pár starších lidí, kteří zůstali, jsou slabí a nemohou pracovat, nemají stroje,
a jsou staří lidé, kdo by řídil traktor...
Průzkum: Zde jsme měli hospodářství o 50 zvířatech, volný výběh, ploty... Byl postaven v 80. letech.
Stáj pro dojnice, dům. Opustili jsme to všechno a šli do Siljegovac.
Důvodem byla nutnost za vším dojíždět, do školy, pro nákupy. To nebylo možné přežít.
Dobré to nebylo. Husté sněžení, nemůžeš odvést dítě k lékaři, nelze tu nic koupit,
člověk nemá auto.
Jedině si koupit vrtulník. Bylo to buď koupit vrtulník, nebo se odstěhovat...
Průzkum: Děti odešly... Nic tu není... Přesvědčte se sami, silnice je katastrofální - v 21. století.
Silnici v takovém stavu nepamatuji. - Jsem tu už 20 let. Nepamatuji, že by to bylo někdy jako teď...
Průzkum: Samozřejmě, že se rozpadá, a byly to boje a muka kvůli tomu....
Lidé říkají, že není chléb, samozřejmě že žádný není, protože zde jsou 4 ha neobdělávané půdy...
V Srbsku byla vždy vesnice základem lidské reprodukce.
Vesnice byla plodná a plnila města lidmi.
Za druhé, vesnice je výrobcem potravin. To je i odpověď na otázku:
Jak je to možné, že naše potraviny jsou dražší než v New Yorku,
Chicagu a zemích EU...?
Jednoduše proto, že mrtvé obce nelze reprodukovat a pole pak nemůže dávat jídlo.
Ljupče: Jakmile tam není nikdo, kdo by pracoval, obec zaniká, bohužel...
Stát by měl přijmout některá opatření, Máme více starých lidí, než mladých.
Za jediný rok 15, 16, 17 lidí umře, a 1 nebo 2 děti se narodí - nanejvýš.
Což je asi minimum, co může být...
Průzkum: Vesnice je nejdůležitější ... zde například, to je mé naproti domu...
Moje žena je odtud... Je to škoda, vše se zavírá...
Říkám vám, upřímně... Myslím...
Miluji toto místo a není dne, abych prošel kolem a nezastavil se...
Přeji si, aby tu mladí lidé zůstali, na západě to není o nic lepší...
Srbský venkov zažívá zřejmě stejný osud jako nenarozené děti.
Stejně jako zuřivá kampaň začala v nekontrolovatelném zvyšování potratů,
v první polovině 90. let minulého století, k ekonomické a další devastaci srbské vesnice došlo současně.
Ať už to bylo plánovaná, koordinovaná a organizovaná akce, nebo jsou to náhodné paralelní procesy,
nevíme. Nemáme argumenty pro první či druhou možnost.
I když, nemít žádné argumenty - to nic nemění na realitě.
Lidé zůstali bez práce, továrny byly zavřeny, lidé nemají prostředky k přežití,
mládež se oddává alkoholu, drogám, krádežím, loupežím, vraždám... Jsem přesvědčen,
že nemají jinou životní volbu. Hnojiva jsou drahá, zejména benzín, je nemožné pracovat v zemědělství,
snažíme se, ale je to těžké... Nevím... To nevede k ničemu... Jako pro vesnici, a potom...
A co dál? Je naděje pro srbskou vesnici a sedláka?
Je to velmi těžké, v dnešní době. Bylo dříve možné to přežít, ale teď už ne. Není z toho cesty ven.
Staráte se o dobytek, telata, jedno a pak druhé, nemůžete je prodat, není nikdo, komu lze prodat...
Vyměnit 6 litrů mléka, například za 1 kilo nafty, to není nikde...
Ljupče: Kozí mláďata jsou produkována - není však nikdo, komu prodávat ... To je pak obtížné pracovat ...
protože neexistuje trh pro naše produkty...
Stát tomu přece věnuje velkou pozornost, a tak... Budoucnost této vesnice je špatná.
Neštěstí, čistá katastrofa, stejně jako v mnoha, mnoha dalších vesnicích.
Možná je to snadné nyní nakreslit čáru.
Ale zdá se, že skutečná otázka je, co je za touto linií? Je nějaká naděje na té druhé straně?
Existuje vůbec nějaká jiné strana?
Budeme za 20 let, vyprávět nějaký jiný příběh,
zcela opačný od toho dnešního? Co je pro to nutno udělat?
Jak ven z tohoto slzavého údolí, smutku a neštěstí, které jsme si z valné většiny
pro sebe uchystali sami?
Odkud začít? Snad od našeho svatého vladyky Nikolaje z Ochridu a Žiče,
který dávno prohlásil:
"Pokud opravdu chcete změnit celý svět, začněte tím, že změníte sebe!
Když budete měnit sebe, budete tím měnit i svět kolem sebe.
Profesor Dr. Nebojsa Radić: Vždy se snažím začít přemýšlení s tímto postojem:
pokud jde o zodpovědnost, jde vždy odpovědností jednotlivce.
Dokud nebudeme akceptovat vlastní zodpovědnost, můžeme jen těžko
hovořit o kolektivní odpovědnosti nebo o odpovědnosti státu či někoho jiného.
Radovan Tvrdišić: Neměli bychom zapomínat, že jsme všichni pozváni k účasti a přispívání na tento druh boje.
To, co apoštol Pavel krásně řekl jednomu ze svých zástupců, je to podstatou Křesťanství
zdravým přístupem k životu:
"Dobrý boj jsem vedl, zápas jsem dokončil, víru jsem si zachoval."
Těchto pár slov, která neobsahují slovo vítězství,
ukazuje podstatu křesťanského postoje k životu. To je definice úsilí.
Je na nás jako na jednotlivcích, ale také jako na součásti komunity, vložit svůj
osobní přínos do tohoto příběhu. Prostě si být vědomi toho, že ať už to dopadne jakkoliv,
snažili jsme, jak jen to bylo možné.
A to konkrétně znamená, že skrze některé dobré činy ukázat, že se nevzdáváme v tomto globalizovaném světě,
kde se vlastně snažíme využít výhod, příležitostí globalizovaného světa, které nám nabízí.
Je pravda, že osobnost je dominantní kategorií existence.
Její prolínání do všech oblastí a procesů života tím že, vkládá
svou kvalitu a charakter do všeho existujícího, - je jednoznačné.
Zde je pohled, jak náš ctihodný otec Justin Popovič vidí a reflektuje barvy, které prolínají osobnosti,
komunitu, jednotlivce i společnost:
"Hlavní je zásada psychologie národa -
jednotlivec nese v sobě nejen svůj vlastní osud, ale i ostatní duše svého národa.
Každý je zodpovědný za všechny. V těle našeho národa,
naše duše jsou propojeny navzájem, stejně jako kořeny v půdě,
z níž roste kmen stromu.
Jeden strom. V každém je trochu jiná duše, a všechny duše tvoří jeden nerozborný organismus.
Národní duše není něco odděleného od nás jednotlivců, je to organická
jednota všech duší, všech jednotlivců.
Bez ohledu na to, co děláte, co si myslíte, co cítíte - vaše práce, vaše myšlenky, vaše pocity,
protékají celou národní duší, se vší ctností i neřestí, ošklivostí a radostí.
Za zdraví naší národní duše je tedy zodpovědný každý z nás,
největší i nejmenší, nejvzdělanější i nejméně gramotní, nejslavnější i nejponíženější."
Dokonce stát, jako neosobní a neviditelné síly, které v ní utlačují své poddané,
není vlastně nic jiného než funkční integrovaná skupina lidí, kteří slouží národu.
Správně se od ní očekává to, co bude k prospěchu lidem, kteří za to platí.
A skutečně, je nejvyšší čas, aby se něco vážného učinilo pro zastavení demografického poklesu
srbského národa a srbského státu.
Jednou z povinností státu je vzít v úvahu biologické přežití svého lidu.
Srbský stát by měl vyhlásit výjimečný stav, jaký je
vyhrazen pro případ velkých nebezpečí, válek, přírodních pohrom a katastrof,
vražd vysokých veřejných a politických osobností,
dokonce ani zmínka o situaci, ve které statisícům nenarozených
obyvatel je zamítnuto se v Srbsku narodit.
Chcete-li zahájit realizaci strategie podpory pro rození dětí,
a nabídnout program v podobě sociálních, daňových, ekonomických a jiných opatření, ke zvýšení dětských
příspěvků, jež jsou směšně malé, musíte osvobodit každou rodinu se třemi nebo
více dětmi od všech výdajů na vzdělávání, umožnit matkám se čtyřmi nebo více dětmi získat
národní důchod a musí být bez jakékoliv jiné práce a povinností, s výjimkou péče o děti,
nabídnout finanční prostředky, které budou chránit rodiny s více dětmi,
zrušit daň z dětského zboží, oděvů, obuvi...
Profesor Dr. Marko Mladenović: Myslím, že je potřeba dosáhnout vyhlášení rychlé ofenzívy zcela nové politiky porodnosti.
A tady je to, co je třeba udělat. Za prvé:
Vykonat přerozdělování národního důchodu ve prospěch rození dětí.
Ne aby starší lidé měli výhody, protože starší lidé mohou přežít s kouskem chleba.
Ale pokud nechcete investovat do mateřství, do dětí - nejsou pak žádné děti.
Biljana Spasić: A není to pouze věc státu. Jsou tu národní instituce.
Máme Srbskou Akademii Věd a Umění, Institut Ekonomie, máme Sdružení Spisovatelů.
Srbští intelektuálové jsou konfrontováni s vědomím, že žijeme uprostřed zániku,
sledovat že tento fakt není pro nikoho alarmující, to je pro mne nepochopitelné.
Srbská elita se musí probudit!
Samozřejmě, to vše vyžaduje celkový společenský konsensus a sjednocený
postup všech vrstev společnosti.
Biljana Spasić: Jsem si jista, jelikož vím jaká je moc médií, že v případě, kdyby se média rozhodla
podpořit porody v Srbsku, byla by schopna to dokázat za měsíc.
Za měsíc by se Srbsko mohlo stát porodnicí,
Ti by však musela média zaměřit redakční pracovníky na demografickou obnovu národa,
a spustit programy k probuzení národa. Jsem si jistá, že by to bylo možné.
Radovan Tvrdišić: Takže nesmíme předstírat, že všechny analýzy jsou na nic, jako už tolikrát v srbské společnosti,
ale pojďme se spolupodílet, ukažme že naše dobrá vůle se dá proměnit v opravdu dobrý skutek.
Duchovní nemoci, jimiž jsme onemocněli, a které poškozují tělo našeho národa,
nás přivedly na samou hranici smrti a zániku, a vyžadují duchovní léčení.
Protojerej-stavrofor Dr. Miloš M. Vesin: Náš jediný lék je poučit se z minulosti, být nyní otevření všemu kolem nás,
a velmi opatrně, ale moudře připravit naši cestu do budoucnosti.
Proto byla vždycky naše jediná cesta a jediná záchrana v následování Krista.
Mirjana Županski: Je třeba pokání jak jednotlivců tak i národa, a pokusit se vrátit se zpět k Bohu a Církvi,
prostřednictvím naší krásné pravoslavné víry... Někde jsem četla -
svatý Jan Zlatoústý řekl: rodiče, kteří zanedbávají vychovu svých dětí v křesťanském
duchu jsou horší než vrazi dětí, protože vražda dítěte oddělí tělo od duše,
ale tito nedbalí rodiče uvrhnou obojí - tělo i duši do ohně pekla.
Marko Sandalj: No, jak se dostat z této situace? Pouze pokáním!
Za prvé, musíme činit pokání za hříchy národní, a to nejen slovy, ale stejně tak i skutky.
Proměnit se od kořene: Pokud jsi lhal, nelži již více,
jestli jste kradli, nekraďte, když podvádíš - přestaň, přiznej Bohu svůj hřích, můj bratře Srbe.
Čiňte pokání a změňte se! Začněte svůj nový život v Kristu!
Presbyter Željko Latinović: To je důvod, proč je místo a úloha křesťanů důležitá. My, kteří se snažíme,
s pomocí od Boží, být křesťany a musíme být svědky odlišného přístupu k životu,
a odlišný přístup k životu je odvaha k velkým činům a k pochopení,
že bez dosažení hrdinného sebeobětování není žádná možnost vykoupení.
Křesťan je především ten, kdo je ochoten obětovat se pro druhé, a to vlastně znamená,
obětovat se pro sebe, protože tímto způsobem zachráníme sami sebe.
Protojerej Branko Ćurčin: To je důvod, proč o tom mluvíme a trváme na tom. Pro člověka je nemožné
realizovat se mimo svou komunitu, mimo rodinu jakožto společenství,
a trváme na tom, že je základem naší víry, to je vlastně Církev.
Marko Sandalj: Čiňme pokání, to je naše poslední chvíle a poslední šance.
I větší národy a říše zmizely kvůli ateismu, ale Bůh má s námi stále ještě slitování,
jen na přímluvy našich svatých otců. Nemůžeme změnit minulost,
ale můžeme a musíme proměnit sami sebe.
Jeho Svatost patriarcha srbský Irinej: Nejlepším příkladem pro nás jsou Židé, kteří zůstali věrni své víře,
jsou věrni Starému Zákonu a nezapomněli na sliby svým předkům. Všude, kde žili,
si drželi a cenili a považovali to své, takže dnes vidíme Židy po celém světě.
Proto je důvodem a poselstvím eschatologie je dodržovat,
tyto věčné zásady stanovené v mravním zákoně, sděleném přes Starý a Nový Zákon,
a to je jediný důvod udržet se a přežít v mnohosti těchto národů
s nimiž sdílíme krásu Božího stvoření, krásu a teplo Slunce.
Dokončeme nyní tento příběh tím, čím jsme začali.
Slovy svatého vladyky Nikolaje:
Jakou cestou se budeme ubírat nyní?
Ne tou cestou, po níž jsme kráčeli v posledních desetiletích! Co máme nyní dělat?
Cokoliv, ale jen ne to, co jsme činili v průběhu celého 20. století.
Nehřešit, abychom znovu nemuseli trpět.
Nerouhat se Bohu, abychom si tím nevysloužili ještě více trestů
bez odpuštění. Neposkvrňovat se bezbožností,
abychom se pak nemuseli omývat vlastní krví a slzami.
Ať nejsme v rozporu s památkou našich předků, aby opět nebyla pošlapána.
Nechť naše školství se snoubí s vírou, politika s poctivostí, armáda s vlastenectvím, stát s Božím požehnáním.
Nechť se každý návrátí k Bohu a k sobě samému, ať nikdo nezůstane bez Boha a neztratí sebe sama.
To strašné cizí zatemnění vstupuje do nás pod pěkným jménem a v barevném oblečení.
Nechť se každý, kdo je srbský vlastenec snaží dosáhnout Království nebeského,
neboť jedině s ním může mít i pozemské království na delší čas.
Naši lidé říkali: Spravedlnost udržuje zemi a města,
Království nebeské udržuje pozemské sféry.
Protože Spravedlnost je síla, jedna z mnoha v Nebeském království.
Další sílou je víra.
Láska je třetí, čtvrtá Pravda, pátá je Milost, Moudrost šestá, sedmá Čistota a tak dále.
Přemýšlejte, kterou z těchto sil máte a kterou nemáte....?
Spěchejte, ať je všechny získáte.
Tak se stanete dokonalí, stejně jako váš nebeský Otec.
Tímto způsobem budete odolávat temným silám pekla, které přemohly naši vlast,
které nás dlouho mořily v našich myslích jako strašný sen.
Tím budete konečně vyzbrojeni mocí nebes.
to je nejlepší potvrzení vlastenectví a vašeho jména pravoslavných křesťanů.
Nechte pomoci Pána Krista. Otec a Duch Svatý budou s vámi na věky věků. Amen.
Použity verše z básně: "Proč matko?" napsané prof. Marko Mladenovićem. Děkujeme za povolení přednést je v tomto filmu.